ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/11545/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року (суддя Ю.П. Бойченко) у справі № 280/11545/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28.10.2025 № 083850027711 про відмову в призначенні пенсії позивачці;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити призначення та виплату позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, починаючи з 20.10.2025 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, із зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоду роботи з 10.06.1996 по 16.10.2025. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення пенсійного органу про відмову позивачці у призначенні пенсії є протиправним та порушує право позивачки на належне пенсійне забезпечення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28.10.2025 № 083850027711 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачці період роботи з 10.06.1996 по 16.10.2025 до стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та призначити пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 20.10.2025;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити позивачці призначену з 20.10.2025 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. 
Судом першої інстанції зазначено, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV. Відтак, суд першої інстанції відхилив аргументи пенсійних органів, що позивачка на момент звернення із заявою про призначення пенсії не досягла пенсійного віку.
Суд першої інстанції зауважив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Суд першої інстанції з`ясував, що записами у трудовій книжці позивачки та довідкою Запорізької регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 16.10.2025 № 13-15/824 підтверджується, що позивач у період з 10.06.1996 по 16.10.2025 працювала повний робочий день та виконувала роботу з мікроорганізмами І-ІІ групи небезпеки за професією, що передбачена Списком № 2.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28.10.2025 № 083850027711 є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд першої інстанції звернув увагу, що в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані ГУ ПФУ в Тернопільській області, проте обов`язок виплати пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем реєстрації пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Судом першої інстанції встановлено наявність у позивачки права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу період роботи з 10.06.1996 по 16.10.2025 до стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 20.10.2025, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити позивачу призначену з 20.10.2025 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області вказує, що відповідно до наданих позивачкою документів її вік становить 52 роки, страховий стаж – 36 років 10 місяців 28 днів, пільговий стаж – 13 років 10 місяців 15 днів. Зауважує, що Законом №2148 повністю передано в сферу дії Закону №1058 регулювання відносин стосовно визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та припинено застосування Закону №1788. Вважає, що оскільки позивачка не досягла пенсійного віку, який визначено у п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058, спірне рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії є правомірним.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вказує, що згідно документів позивачки її вік - 52 роки, страховий стаж – 36 років 10 місяців 28 днів, пільговий стаж – 13 років 10 місяців 15 днів. Вважає, що через набрання чинності Законом №2148 питання, які пов`язані з призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 регулюються положеннями ст.114 Закону №1058, які правомірно застосовано пенсійним органом у спірному випадку. Зауважує, що позивачка не досягла 55 років, що передбачено п.2 ч.2 ст.114 Закону №0158, а тому відмова позивачці у призначенні пенсії є правомірною. Зазначає, що позивачці правомірно не зараховано до стажу періоди роботи згідно наказів про результати атестації робочих місць №27-л від 26.06.1998 та №16-л від 02.04.2004, а також згідно наказу №41-ос від 06.03.2019.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачка звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою від 20.10.2025 про призначення/перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28.10.2025 № 083850027711 у призначенні пенсії відмовлено. В обґрунтування рішення зазначено про недосягнення позивачем пенсійного віку, встановленого ст. 114 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. У рішенні також зазначено, що до пільгового стажу не враховано періоди роботи згідно наказів про результати атестації робочих місць від 26.06.1998 № 27-л та від 02.04.2004 № 16-л, оскільки в переліках посад, що підтверджують право на призначення пенсії на пільгових умовах посади атестовані згідно номера робочого місця, а у пільговій довідці відсутня інформація, згідно якого номеру робочого місця працювала заявниця, та згідно наказу від 06.03.2019 № 41-ос, оскільки перелік посад, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення не надано.
Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону №2148-VIII.
Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки Закону, а саме: положенням пункту «б» ч.1 статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Колегія суддів враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Зі спірного рішення пенсійного органу вбачається, що на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, позивачці виповнилось 50 років, а отже позивачка досягла пенсійного віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. 
Відповідно до пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 визначені документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме:
довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії;
документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року).
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Як правильно дослідив суд першої інстанції, записами у трудовій книжці позивачки та довідкою Запорізької регіональної державної лабораторії Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 16.10.2025 № 13-15/824 підтверджується, що позивачка у період з 10.06.1996 по 16.10.2025 працювала повний робочий день та виконувала роботу з мікроорганізмами І-ІІ групи небезпеки за професією, що передбачена Списком № 2. Разом з тим, матеріалами справи не підтверджено повного зарахування такого періоду роботи до пільгового стажу позивачки за Списком №2.
Приписи ч. 3 статті 44 Закону №1058-IV наділяють органи Пенсійного фонду правом вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Пенсійним орган не доведено в установленому порядку вчинення перевірки відомостей трудової книжки позивачки та довідки № 13-15/824, у разі наявності сумнівів в їх достовірності та повноти.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період з 10.06.1996 по 16.10.2025 підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи позивачки за Списком №2.
За цих обставин, апеляційний суд зазначає, що у спірному випадку пенсійним органом не здійснено належний розрахунок пільгового стажу позивачки за Списком №2, хибно вказано висновок про недосягнення позивачкою віку для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, а отже рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28.10.2025 № 083850027711 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, аргументи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року у справі № 280/11545/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 10.07.2026 

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров