Справа № 166/738/24
Провадження № 2/522/3498/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Чорнухи Ю.В.
за участю секретаря судового засідання – Андрієвської М.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області, Орган опіки та піклування Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у якій позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Позовна заява обґрунтована тим, що 16.05.2019 розірвано шлюб, укладений між позивачем та відповідачем. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживає з позивачем та повністю ним фінансово утримується. Відповідач не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, батьківських обов`язків не виконує. У зв`язку з цим позивач звернувся до органу опіки та піклування з проханням позбавити відповідача батьківських прав. На що йому було рекомендовано звернутись до суду.
Матеріали справи надійшли до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю на підставі ухвали Ратнівського районного суду Волинської області від 10.05.2024 про передачу цивільної справи за підсудністю.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.
На підставі розпорядження № 323/24 від 17.06.2024 «Щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу справи», відповідно до Засад використання автоматизованої системи документообігу суду для розподілу судових справ та матеріалів між суддями в Приморському районному суді м. Одеси, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 166/738/24 провадження № 2/522/5408/24.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана на розгляд судді Свяченій Ю.Б.
Ухвалою від 24.06.2024 відкрито провадження у справі за позовною заявою в порядку спрощеного позовного провадження.
На підставі розпорядження № 240/25 від 23.01.2025 «Щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу справи» на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 17.12.2024 № 3650/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку», відповідно до Засад використання автоматизованої системи документообігу суду для розподілу судових справ та матеріалів між суддями в Приморському районному суді м. Одеси, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 166/738/24 провадження № 2/522/1507/25.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 166/738/24 провадження № 2/522/1507/25 передана на розгляд судді Чорнусі Ю.В.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2025 прийнята до провадження цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Цивільна справа призначена до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 10.04.2025.
У судове засідання 10.04.2025 сторони не з`явилися (у тому числі в режимі відеоконференцзв`язку), про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
09.04.2025 на електронну пошту суду надійшла заява про проведення судового засідання без участі, не підписана електронним цифровим підписом, тому суд позбавлений можливості ідентифікувати особу заявника та не приймає вказану заяву до уваги. У зв`язку з неявкою учасників справи підготовче засідання відкладене на 29.05.2025.
У судове засідання 29.05.2025 з`явився представник позивача (в режимі відеоконференцзв`язку). Інші учасники справи до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. В підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 19.06.2025 для надання представником позивача доказів у справі.
06.06.2025 до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача – адвоката Панасюка І.І. надійшло клопотання про долучення доказів.
У підготовче засідання 19.06.2025 сторони не з`явилися (в тому числі в режимі відеоконференцзв`язку). 19.06.2025 до суду від представника позивача – адвоката Панасюка І.І. надійшла заява, в якій він просив суд провести судове засідання без його участі, не заперечував проти закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті. Також 19.06.2025 на електронну пошту суду надійшла заява про проведення судового засідання без участі, не підписана електронним цифровим підписом, тому суд позбавлений можливості ідентифікувати особу заявника та не приймає вказану заяву до уваги.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2025 залучений до участі у цивільній справі Орган опіки та піклування Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. У підготовчому засіданні оголошена перерву до 01.07.2025.
У підготовче засідання 01.07.2025 учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 30.06.2025 до суду від представника позивача – адвоката Панасюка І.І. надійшла заява про відкладення підготовчого засідання. Відповідач про причини неявки суд не повідомила. Від Служби у справах дітей Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника служби. Підготовче засідання відкладене на 10.09.2025.
У підготовче засідання 10.09.2025 учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача – адвоката Панасюка І.І. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2025 від Служби у справах дітей, сім`ї та соціального захисту Забродівської сільської ради витребувані належним чином засвідчені копії всіх документів, які стали підставою для складення Висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 №51/01-10 від 22.03.2024. Підготовче засідання відкладене на 24.09.2025.
У підготовче засідання 24.09.2025 учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачка про причини неявки суд не повідомила. Від інших учасників справи наявні заяви про розгляд справи без їх участі. Підготовче засідання відкладене на 28.10.2025.
27.10.2025 до Приморського районного суду м. Одеси від Виконавчого комітету Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на виконання ухвали суду від 10.09.2025.
У підготовче засідання 28.10.2025 учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 16.10.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання. Відповідачка про причини неявки суд не повідомила. Від інших учасників справи наявні заяви про розгляд справи без їх участі. Підготовче засідання відкладене на 17.12.2025.
28.11.2025 на адресу Приморського районного суду м. Одеси від Виконавчого комітету Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.
У підготовче засідання 17.12.2025 учасники справи не з`явились.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2025 закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті на 19.02.2026. Визнана обов`язковою явку в судове засідання ОСОБА_1 та представника Служби у справах дітей, сім`ї та соціального захисту Забродівської сільської ради. Викликаний у судове засідання ОСОБА_3 .
У судове засідання 19.02.2026 з`явився представник позивача – адвокат Панасюк І.І. Суд розпочав розгляд справи по суті. У зв`язку з технічними причинами – перериванням відеоконфернцзв`язку, що унеможливлювало проведення судового засідання, судове засідання відкладене на 29.04.2026.
У судове засідання 19.02.2026 з`явився позивач ОСОБА_1 , представник позивача – адвокат Панасюк І.І., представник служби у справах дітей сім`ї та соціального захисту Забродівської сільської ради – Микольчук О.М. Позивач та представники надали пояснення. У судовому засідання опитаний ОСОБА_3 . У судовому засіданні оголошена перерва до 16.06.2026.
У судове засідання 16.06.2026 з`явився представник позивача – адвокат Панасюк І.І., інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили.
Суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та на підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 26.06.2026.
Повно і всебічно з`ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, наявні у справі, суд дійшов таких висновків.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989).
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, враховуючи об`єктивні обставини спору, а тільки потім права батьків.
Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України)мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України.
Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я та безпечні умови життя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (ч. ч. 1-3 ст. 155 СК України).
Статтею 164 СК України передбачено, щомати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, забезпечення безпечних умов життя дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (ч. 3 ст. 164 СК України).
Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я та безпеку, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з положеннями п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
У постанові Верховного Суду від 31 березня 2026 року в справі № 953/5779/24 провадження № 61-1033св26 зазначено, що тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьком якого є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21.02.2017 Виконавчим комітетом Забродівської сільської ради Ратнівського району Волинської області.
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 16.05.2019 у справі № 166/295/19 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Згідно довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.04.2024 ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_1 , разом з батьком, бабою, дідом та дядьком. Згідно витягу з реєстру територіальних громад – ОСОБА_3 за вказаною адресою зареєстрований з 23.04.2024.
Згідно характеристик, виданої 02.02.2024 Забродівською сільською радою на ОСОБА_1 , останні характеризується позитивно, живе у будинку батьків, ніде не працює, на утриманні має дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого виховує один.
З довідки від 08.02.2024, виданої Забродівським ліцеєм Забродівської сільської ради, ОСОБА_3 є учнем Гімназії с. Якушів – філії Забродівського ліцею Забродівської сільської ради. Батько спілкується з педагогами, цікавиться життям дитини. Мати контакту з навчальним закладом не підтримує.
У матеріалах справи відсутні докази існування спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, а також щодо стягнення аліментів на її утримання.
З довідки Ратнівського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області вих. № 3653 від 06.02.024 вбачається, що на виконанні у Ратнівському відділі ДВС не перебувають виконавчі документи про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 . Додатково повідомлено, що інофрмацією щодо перебування виконавчих листів на виконанні у іншому відділі ДВС не видавник довідки не володіє.
22.03.2024 Службою у справах дітей, сім`ї та соціального захисту Забродівської сільської ради надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 .
Рішенням Забродівської сільської ради від 22.03.2024 вирішено вважати, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Затверджено висновок Служби у справах дітей, сім`ї та соціального захисту Забродівської сільської ради «Про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 . 
З висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 вбачається, що 16.05.2019 Ратнівським районним судом у Волинській області розірвано шлюб між подружжям ОСОБА_6 . Місце проживання малолітнього ОСОБА_3 судом не встановлювалося, сплата аліментів не призначалась. 09.05.2023 було укладено декларацію з сімейним лікарем КП «Ратнівський ЦПМД» Ратнівської селищної ради для ОСОБА_3 , законним представником якого вказаний батько ОСОБА_1 . 
15.02.2024 рішенням Виконавчого комітету Забродівської сільської ради від 15.02.2024 № 19 було надано дозвіл на реєстрацію дитини з батьком.
Також у висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 зазначено, що за допомогою застосунку ОСОБА_7 було повідомлено про звернення до органу опіки та піклування Забродівської сільської ради з проханням надати висновок про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_8 ОСОБА_2 категорично заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, наголосила, що хотіла забрати сина в 2019 році, але чоловік не дозволив їй цього зробити. Вона проживає в Туреччині, має маленьку дитину, тому не може приїхати в Україну, але хоче спілкуватись з сином по телефону та не хоче щоб її позбавляли батьківських прав.
Викладене узгоджується з поясненнями, наданими позивачем у судовому засіданні, який повідомив, що відповідач мала намір поїхати в Одесу, коли дитини не було двох років. Позивач при від`їзді не дозволив відповідачці брати дитину з собою, тому вона поїхала сама. Через певний час відповідачка перестала виходити на зв`язок. Востаннє відповідачка бачила дитину у два роки. Позивач не цікавився чому відповідачка перестала виходити на зв`язок, сам не телефонував, заходів для забезпечення можливості спілкування відповідачки з дитиною не вживав і вважає, що не має таких заходів вживати. 
Під час опитування дитина - ОСОБА_3 – повідомив, що маму не бачив, хотів би її побачити, але спілкуватись би не хотів, тому що мама його з дитинства покинула, про що йому сказав батько. 
Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також наданим поясненням, суд не може погодитись із висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки вказаний висновок не є достатньо обґрунтованим, у самому висновку зазначено, що відповідачка бажає спілкуватись із сином, при цьому не зазначено як позбавлення відповідачки батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини. 
Суд також враховує, що до звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав між сторонами не існувало спорів щодо утримання дитини, позивач не звертався до суду із позовом про стягнення аліментів, про визначення місця проживання дитини. Дозвіл на реєстрацію дитини з батьком дитина разом з батьком був наданий 15.02.2024 рішенням Виконавчого комітету Забродівської сільської ради від 15.02.2024 № 19, дитина була зареєстрована з батьком 23.04.2024 – безпосередньо перед зверненням до суду. У декларації № 0001-Н91М-Т6А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладеній 09.05.2023 позивачем – за рік до звернення до суду із позовом, "довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку з пацієнтом" зазначена ОСОБА_2 . Що суперечить поясненням позивача про те, що з двох років мати не приймає участі у вихованні дитини.
Сукупність наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин свідчить про суперечливість поданих позивачем доказів.
В той же час, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Матеріали справи не містять беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20) зазначено, що:
«позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Батько проти позбавлення батьківських прав заперечує, про що вказував у запереченні на позов, апеляційній скарзі, має намір на відновлення відносин з дочкою, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Суд апеляційної інстанції правильно не погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер.
Посилання заявниці на те, що ОСОБА_3 впродовж дев`яти років проживає разом із матір`ю та вітчимом та не бачиться із відповідачем не є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела.»
У постанові від 05.03.2025 у справі № 556/3325/23 Верховний Суд зазначив: «позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
З урахуванням принципу забезпечення «якнайкращих інтересів дитини» суд вважав неможливим застосування до батька дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав у разі непідтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.»
Враховуючи наведені правові позиції Верховного Суду, встановлені обставини справи, наявні у матеріалах справи докази, які є суперечливими, з огляду на не доведення винної та свідомої поведінки відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні сина, свідоме нехтування обов`язками матері, не встановлення обставин, які б свідчили про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав відповідало б якнайкращим інтересам дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині позбавлення відповідачки батьківських прав.
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).
Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 344/10971/16-ц аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Враховуючи викладене, з метою недопущення порушення прав дитини на належне утримання, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.
Визначаючи спосіб виконання обов`язку по утриманню дитини, суд враховує заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів саме у частці від доходу.
За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів.
Згідно з п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.
Таким чином, судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1211,20 гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Повний текст рішення суду складений 30.07.2026, з урахуванням значного навантаження та періоду перебування судді у щорічній відпустці.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 76-83, 89, 141, 244, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області, Орган опіки та піклування Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення з цим позовом до суду, тобто з 09.05.2024 року, та до досягнення ОСОБА_3 повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) в дохід держави суму судового збору у розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складений 30.07.2026.

Суддя Юлія ЧОРНУХА