РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
14 липня 2026 р.  Справа № 120/13893/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом: Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (вул. Пирогова, 135А, м. Вінниця, 21100)
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінавтотех" (вул. Київська, 1Ж, смт. Стрижавка, Вінницький р-н, Вінницька обл., 232111)
про: стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - позивач) з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінавтотех" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача адміністративно-господарської санкцій та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в загальній сумі 51 919, 68 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем у 2024 році не забезпечено встановленого нормативу одного робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю у зв`язку з чим він мав сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 49 004 грн 18 коп. Водночас відповідачем зазначена сума у встановлені строки не сплачена, що зумовило нарахування пені в розмірі 2 915 грн 50 коп. З метою стягнення з відповідача вказаних сум, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 07.10.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
22.10.2025 за вх.№66556/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію, відповідач зазначає, що є суб`єктом мікропідприємництва, основним видом діяльності якого є надання послуг технічного контролю автомобілів. Відповідач наголошує, що згідно з приписами Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», норматив робочих місць у кількості 1 робочого місця встановлюється лише для роботодавців, у яких середня чисельність працівників становить від 8 до 25 осіб. Проте фактична середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ТОВ «ВІНАВТОТЕХ» за 2024 рік складала 6 осіб. Станом на 01.01.2024 штатна чисельність становила 7 осіб, а на 31.12.2024 — 4 особи, тоді як решта працівників були зовнішніми сумісниками, які відповідно до Інструкції зі статистики кількості працівників № 286 не включаються до облікового складу. Відповідач вказує, що позивач міг хибно визначити чисельність штатних працівників у кількості 9 осіб через технічну описку, допущену підприємством при поданні об`єднаної звітності за 2024 рік. У рядках 101 та 104 Податкового розрахунку помилково відобразили загальну кількість застрахованих осіб, яким нараховувалась зарплата, включно із зовнішніми сумісниками, хоча у Додатку 1 їхній позаштатний статус було чітко розмежовано. Відповідач наголошує, що діяв добросовісно і в межах визначеного ч. 13 ст. 19 Закону строку — до 31 березня — надіслав до ДПС уточнену звітність за кожен місяць 2024 року, про що офіційним листом від 25.03.2025 № 31 з долученням квитанцій № 2 повідомив позивача. Окрім цього, як зазначає відповідач, через особливості Порядку заповнення Податкового розрахунку (Наказ Мінфіну № 4) об`єктивно відсутня технічна можливість коригування показників чисельності у заголовній частині звіту та дотабличних частинах додатків. Як наслідок, навіть після подання уточнених розрахунків правильний показник чисельності не відобразився в автоматизованій системі Фонду. На переконання відповідача, покладання відповідальності на підприємство за таких умов є прямим порушенням принципу належного урядування. Відтак, з огляду на наведене, відповідач вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
22.10.2025 за вх.№66806/25 до суду позивачем подано відповідь на відзив. Так, позивач вказує, що згідно з автоматизованими даними державних реєстрів, середньооблікова чисельність працівників відповідача за 2024 рік становила 9 осіб, а осіб з інвалідністю — 0; посилання на роботу зовнішніх сумісників спростовуються самою звітністю відповідача (рядок 101), де вказано 9 штатних одиниць. Також позивач вказує, що відповідач не надав доказів того, що поданий ним 21.03.2025 уточнюючий розрахунок реально змінив показники у Державному реєстрі до граничної дати — 31.03.2025, тоді як за законом зміна реєстрових даних після 31 березня не впливає на суму нарахованих санкцій. Позивач наголошує, що обов`язок щодо точності звітності та ризики несвоєчасного виправлення помилок до контрольної дати покладено виключно на роботодавця.
23.10.2025 за вх.№66880/25 відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив.
Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
Відповідач перебуває на обліку у Вінницькому обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів.
Позивачем проведено аналіз діяльності відповідача відповідно до вимог Закону України "Про зайнятість населення" та Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-XII.
Згідно з інформацією, зазначеною в розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, середньооблікова чисельність штатних працівників у відповідача за 2024 рік складає 9 осіб, норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становить 1 особа.
Відповідно до листа Вінницького обласного центру зайнятості від 21.05.2025 №4.2-1/1610-25 відповідачем протягом 2024 року не подавались звіти за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» для осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку.
Позивач вважає, що відповідач не виконав нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в кількості одного робочого місця, і, як наслідок, повинен сплатити санкції в сумі 49 004, 18 грн.
Водночас, за порушення термінів сплати вищезазначених санкцій відповідач зобов`язаний сплатити пеню у сумі 2 915, 50 грн, яка розрахована починаючи з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій по день звернення до суду з цим позовом.
З метою стягнення з відповідача сум адміністративно-господарських санкцій та пені позивач звернувся до суду з даним позовом.
Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Правові засади соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, що гарантують їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, визначаються Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" №875-ХІІ від 21.03.1991 року (далі Закон №875-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 17 Закону №875-ХІІ, з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.
Норми ст. 18 Закону №875-ХІІ встановлюють обов`язок для підприємства, установи, організації, фізичних осіб, які використовують найману працю, виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із ст. 18-1 вказаного Закону особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих нею рекомендації МСЕК або рекомендації у сфері зайнятості та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК або рекомендації у сфері зайнятості, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.
Ч. 1, 2, 4, 6, 11-14 ст. 19 Закону №875-ХІІ (в редакції Закону № 2682-IX, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.
Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:
про працевлаштованих осіб з інвалідністю;
про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;
необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.
Отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю.
Отримана від Пенсійного фонду України інформація про працевлаштованих осіб з інвалідністю використовується в Централізованому банку даних з проблем інвалідності для визначення в автоматичному режимі осіб з інвалідністю, які можуть бути працевлаштовані.
Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.
Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.
У разі зміни до 31 березня показників за попередній рік у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, що впливають на визначену згідно із частиною дванадцятою цієї статті суму адміністративно-господарських санкцій, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю до 10 червня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності формує та надсилає уточнений розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону. Зміна показників у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування після 31 березня не призводить до зміни сум адміністративно-господарських санкцій, які визначені у відповідному розрахунку або уточненому розрахунку.
Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.
Ст. 20 №875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Суд зауважує, що передбачена ч. 1 ст. 20 Закону №875-ХІІ міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку сплатити адміністративно-господарські санкції на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або в разі порушення роботодавцем вимог ч. 3 ст. 18 Закону, а саме, не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю, або в разі порушення роботодавцем вимог ч. 3 ст. 17, ч. 2, 3, 5 ст. 19 Закону, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.
Ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Ч. 2 вказаної статті передбачено, що види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.
Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у ч. 1 ст. 239 Господарського кодексу України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.
В ході розгляду справи судом встановлено, що позивачем проведено аналіз діяльності відповідача відповідно до вимог Закону України "Про зайнятість населення" та Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-XII.
Згідно з інформацією, зазначеною в розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, середньооблікова чисельність штатних працівників у відповідача за 2024 рік складає 9 осіб, норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становить 1 особа.
Відповідно до листа Вінницького обласного центру зайнятості від 21.05.2025 №4.2-1/1610-25 відповідачем протягом 2024 року не подавались звіти за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» для осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку.
На адресу відповідача позивачем надіслано повідомлення від 06.03.2026 №01-11 про розміщення в електронному кабінеті веб-порталу Пенсійного фонду України розрахунку адміністративно-господарських санкцій, що підлягаю сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Також у вказаному повідомленні зауважено, що у разі виявлення помилок чи неточностей, які призвели до нарахування суми адміністративно-господарських санкцій, роботодавець може змінити показники у Державному реєстрі загальнообов`язкового соціального страхування шляхом подання уточнюючої звітності, але не пізніше 31.03.2025.
17.03.2025 та 21.03.2025 відповідачем подано до ГУ ДПС у Вінницькій області уточнюючі розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за кожен місяць 2024 року.
Так, в уточнюючому розрахунку за січень 2024 року вказано чисельність працівників 7 осіб, за лютий 2024 року – 7 осіб, за березень 2024 року – 7 осіб, за квітень 2024 року – 7 осіб, за травень 2024 року – 7 осіб, за червень 2024 року – 8 осіб, за липень 2024 року – 8 осіб, за серпень 2024 року – 4 особи, за вересень 2024 року – 4 особи, за жовтень 2024 року – 4 особи, за листопад 2024 року - 4 особи, за грудень 2024 року – 4 особи.
Листом від 25.03.2025 №31 відповідач повідомив позивач про те, що станом на 01.01.2024 штатна чисельність складала 7 осіб та зовнішні сумісники 1 особа, станом на 31.12.2024 штатна чисельність складала 4 особи та зовнішні сумісники – 5 осіб. При поданні об`єднаної звітності до Пенсійного фонду України да ДПС України у 2024 році допущено технічну описку щодо кількості штатних працівників, а саме: в рядку « 101» та « 104» «Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» за 2024 рік зазначалась загальна кількість застрахованих осіб, яким була нарахована заробітна плата, включаючи зовнішніх сумісників. Одночасно у Додатку 1 до розрахунку було зазначено які працівники є штатними, а які працюють як зовнішні сумісники. У зв`язку з наведеним відповідач вказав, що ним подано уточнюючі розрахунки та просив позивача прийняти виправлення. 
В контексті зазначеного суд зазначає наступне.
З набранням чинності Закону №2682-IX з 06.11.2022, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю здійснює визначення факту невиконання нормативу робочих місць та розрахунок адміністративно-господарських санкцій в автоматизованому режимі, виключно на підставі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, зафіксованих станом на контрольну дату до 10 березня року, наступного за звітним.
При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сферах охорони здоров`я, реабілітації, соціального захисту та державної реєстрації окремих об`єктів санітарних заходів" від 21.08.2024 за №3911-IX статтю 19 Закону №875-XII доповнено частиною наступного змісту: "У разі зміни до 31 березня показників за попередній рік у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, що впливають на визначену згідно із частиною дванадцятою цієї статті суму адміністративно-господарських санкцій, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю до 10 червня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності формує та надсилає уточнений розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону. Зміна показників у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування після 31 березня не призводить до зміни сум адміністративно-господарських санкцій, які визначені у відповідному розрахунку або уточненому розрахунку".
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.04.2025 у справі 280/3642/23, відповідальність за повноту, достовірність і своєчасність подання інформації до зазначених реєстрів покладається на роботодавця як джерело такої інформації.
Несвоєчасне виправлення помилок у звітності до настання контрольної дати є ризиком роботодавця і не звільняє його від сплати адміністративно-господарської санкції, передбаченої ст. 20 Закону № 875-XII, навіть якщо фактичні обставини не відповідали поданій звітності.
Під час судового розгляду суд може врахувати, чи вживав роботодавець заходів для виправлення звітності до моменту накладення санкцій, а не переглядати результат автоматизованого аналізу даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 24.04.2025 у справі 280/3642/23 та підтримана Верховним Судом у постанові від 22.04.2026 по справі № 160/19526/24).
Таким чином, обов`язок роботодавця відповідати за достовірність звітності є ключовим у контексті виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.
Для уникнення санкцій або успішного їх оскарження роботодавець має забезпечити точність і своєчасність звітності, а в разі помилок - оперативно їх виправити та надати докази виконання нормативу.
Враховуючи наведене, суд відхиляє аргументи позивача про те, що відповідач не надав доказів реальної зміни показників у Державному реєстрі до граничної дати.
Правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 24.04.2025 (справа №280/3642/23) та від 22.04.2026 (справа № 160/19526/24), визначає, що під час судового розгляду суд має обов`язок оцінити, чи вживав роботодавець активних заходів для виправлення помилок у звітності до моменту накладення санкцій, а не просто сліпо покладатися на результат автоматизованого аналізу реєстру. 
Судовим розглядом підтверджено, що відповідач діяв максимально добросовісно та оперативно. 
Так, отримавши повідомлення позивача від 06.03.2026 № 01-11, відповідач у межах встановленого законом та роз`ясненого позивачем строку — до 31 березня (а саме 17.03.2025 та 21.03.2025) — подав до контролюючого органу відповідні уточнюючі розрахунки за всі місяці 2024 року. Листом від 25.03.2025 №31 відповідач офіційно повідомив позивача про подання уточнюючих розрахунків, надав пояснення щодо технічної описки в первинній звітності та просив врахувати виправлені дані. Таким чином, відповідач виконав усі залежні від нього дії для виправлення помилки у встановлений законом строк (до 31 березня).
Після виправлення технічної помилки шляхом подання уточнюючих розрахунків за кожен місяць 2024 року, середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача за звітний 2024 рік фактично становила 6 осіб (7 осіб — з січня по травень, 8 осіб — у червні та липні, 4 особи — з серпня по грудень). 
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 875-XII, обов`язковий норматив у кількості одного робочого місця встановлюється для роботодавців, у яких середня чисельність працівників становить від 8 до 25 осіб. Розрахунок цього показника здійснюється на основі середньооблікової чисельності саме штатних працівників облікового складу за рік. 
Правові засади обчислення цього показника визначені Інструкцією зі статистики кількості працівників, затвердженою наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 № 286 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 30 листопада 2005 р. за № 1442/11722 (далі — Інструкція № 286). 
Згідно з п. 2.1, 2.2, 2.3 розділу 2 Інструкції № 286 в облікову кількість штатних працівників включаються усі наймані працівники, які уклали письмово трудовий договір (контракт) і виконували постійну, тимчасову або сезонну роботу один день і більше, а також власники підприємства, якщо, крім доходу, вони отримували заробітну плату на цьому підприємстві.
Облікова кількість штатних працівників визначається на певну дату звітного періоду, наприклад, на перше або останнє число місяця, включаючи прийнятих працівників і виключаючи тих, які вибули в цей день. 
В обліковій кількості штатних працівників за кожний календарний день враховуються особи, які фактично працювали, а також відсутні на роботі з будь-яких причин, тобто усі працівники, які перебувають у трудових відносинах, незалежно від виду трудового договору. 
Пунктами 2.4 та 2.5 визначено детальний перелік працівників, які включаються до облікової кількості (зокрема, ті, що перебувають у відрядженнях, відпустках, тимчасово непрацездатні тощо). 
Водночас, положеннями пункту 2.6 Інструкції № 286 встановлено вичерпний перелік категорій, які не включаються до облікової кількості штатних працівників. 
Зокрема, відповідно до підпункту 2.6.1 пункту 2.6 Інструкції № 286, не включаються до облікової кількості штатних працівників особи, прийняті на роботу за сумісництвом з інших підприємств (зовнішні сумісники). 
Таким чином, при обчисленні середньооблікової чисельності працівників відповідача для встановлення обов`язку з виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, зовнішні сумісники ТОВ «ВІНАВТОТЕХ» не могли враховуватися як штатні одиниці підприємства.
Відтак, оскільки фактична середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача у 2024 році була меншою ніж 8 осіб, на відповідача не поширювався обов`язок щодо створення робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю за цей період.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що вказані обставини свідчать про відсутність підстав для застосовування до відповідача адміністративно-господарських санкцій, передбачених ст. 20 ЗУ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", в сумі 49 004, 18 грн. Як наслідок відсутні також підстави і для стягнення з відповідача пені за порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій в розмірі 2 915, 50 грн.
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтримку заявлених позовних вимог, суд констатує відсутність підстав для задоволення позовної заяви. 
Керуючись Конституцією України, Господарським кодексом України, Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», Законом України "Про зайнятість населення" та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінавтотех" про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 49 004, 18 грн та пені в сумі 2 915, 50 грн відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (вул. Пирогова, 135А, м. Вінниця, 21100, код ЄДРПОУ 13308892)

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінавтотех" (вул. Київська, 1Ж, смт. Стрижавка, Вінницький р-н, Вінницька обл., 232111, код ЄДРПОУ 44614579)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 14.07.2026 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна