Справа № 127/17033/26 
Провадження № 3/127/3522/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
"19" червня 2026 р.	м. Вінниця  	

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романчук Р.В., розглянувши матеріали адміністративної справи, які надійшли з Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , працюючої головним бухгалтером в КП "Вінницяоблводоканал", зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 ,
за ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення,  ОСОБА_1 , будучи головним бухгалтером КП "Вінницяоблводоканал", допустила ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку, а саме: п. 44.1 п. 44.2 ст. 44, п. 134.1 ст. 134, п.п. 139.2.2 п. 139.2 ст. 139, п.п. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 3 квартали 2024 року на суму 4 537 287 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 п. 187.7, ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п.п. 192.1.1 п. 192.1 п. 192.3 ст. 192, п.198.1 п.198.6 ст. 198, п. 200.1 п.200.2 п.200.4 ст. 200, п. 201.1 п. 201.7 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 10 051 822 грн., за період з 01.07.2018 по 30.09.2024, та завищено суму від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1+ рядок 20.3 декларації) (перноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2024 року на суму 604 587 грн.
Захисник особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Криворучко І.О. надіслав до суду клопотання про закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Клопотання мотивоване тим, що протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, складено відносно ОСОБА_1 на підставі висновків, що викладені ГУ ДПС у Вінницькій області в акті документальної перевірки КП «Вінницяоблводоканал» № 10953/02-32-07-01/03339012 від 21.04.2026. Однак, висновки акту перевірки та складений протокол не є беззаперечними доказами на підтвердження порушення норм податкового законодавства, оскільки такі акти містять суто суб`єктивну позицію податкового органу, яка не враховує позицію платника податків. Складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, на підставі лише акту документальної перевірки, є передчасним. На висновки вказаної перевірки КП «Вінницяоблводоканал» 11.05.2026 подано заперечення. Податкове повідомлення - рішення за наслідками перевірки не приймалось. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, який було складено на підставі даного акту, є неправомірними. Висновки протоколу про адміністративне правопорушення є безпідставними. Крім того, ст. 163-1 КУпАП визначає відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України. У відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на підприємстві створена та діє служба бухгалтерського обліку, яка здійснює бухгалтерський, податковий, статистичний облік та звітність за окремими напрямками закріпленими за кожним працівником бухгалтерії. Протокол не містить належних відомостей щодо складу правопорушення. В протоколі відсутнє належне обґрунтування складу адміністративного правопорушення як об`єктивної сторони правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч. 1 ст.163-1 КУпАП, оскільки її складові не розкриті, що унеможливлює захист від необґрунтованого  звинувачення та є порушенням ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та сновоположних свобод». Протокол про адміністративне правопорушення взагалі не містить жодних відомостей,  в чому конкретно полягає порушення порядку ведення податкового обліку, що, як зазначено в протоколі, призвело до порушення відповідних норм Податкового кодексу України. Сам по собі Акт перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового Кодексу, акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною  формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом  індивідуальної дії та не підлягає оскарженню. Вимоги до протоколу про адміністративне равопорушення, передбачене ст. 163-1 КУПАП встановлені, окрім самого КУАП, також Інструкцією з оформлення органами доходів і зборів матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства фінансів України №566 від 02.07.2016 року. Зокрема, відповідно до пункту 6 розділу ІІ Інструкції, при викладенні обставин правопорушення у протоколі вказуються місце та час  його вчинення, суть правопорушення, які саме протиправні дії чи бездіяльність вчинила особа, стосовно якої складається  протокол, та які положення законодавства порушено. Також до Протоколу долучаються матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, та документи, що можуть свідчити про обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність особи  (за наявності). Кожний документ повинен мати свої реквізити (дату, назву, підписи тощо), містити достовірну інформацію та відповідати вимогам законодавства України про адміністративні правопорушення. Між тим, протокол про адміністративне правопорушення не відповідає зазначеним вище вимогам законодавства. У зазначеному протоколі про адміністративне правопорушення фактично продубльований висновок, до якого прийшли уповноважені особи під час здійснення планової виїзної документальної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства,  контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та який відображений в акті перевірки. Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України, акт перевірки - це документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає результати. Згідно з положень ст. 58 та п. 86.8 ст. 86 ПК України, на підставі акту перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акту перевірки. Сам по собі акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акту не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акту. Таким чином, акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень. Тобто, акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та суб`єктивні висновки посадових осіб щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства.  Більш того, як зазначено вище КП «Вінницяоблводоканал» 11.05.2026 подано заперечення на вказаний акт перевірки. Таким чином, акт перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового Кодексу, акт перевірки не є юридичною  формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню. Отже, єдиною правомірною підставою  для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.163-1 КУпАП, є наявність на момент складання протоколу узгодженого податкового повідомлення-рішення, а не акту перевірки. Протокол про адміністративне правопорушення не містить інформації про узгоджені податкові повідомлення-рішення. Сам по собі протокол про  адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із  стандартом доказування «поза розумним сумнівом». Отже, сукупність наведених обставин свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно доводять винуватість   ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП. Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь. Наведені обставини свідчать про відсутність в діях   ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП. Враховуючи викладене, в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1. ст. 163-1 КУпАП. Просив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, закрити за відсутністю складу правопорушення.
ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала клопотання захисника та просила його задовольнити. Пояснила, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення вона, нібито, вчинила правопорушення ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку, однак із вищезазначеним протоколом вона не погоджується через таке. Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. За приписами ст. 256 КУпАП, у протоколі однією із обов`язкових складових має бути вказана суть адміністративного правопорушення, тобто контролюючий орган зобов`язаний чітко вказати у протоколі діяння, що інкримінується, тобто визначити об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення. Всупереч приписам законодавства у протоколі контролюючий орган лише посилається на норми ПК України, які, нібито були порушені без конкретизації суті правопорушення. У протоколі не зазначено, які саме дії або бездіяльність вчинені нею, як головним бухгалтером та в чому полягає їх протиправність, чи є в тому її вина, тобто не відображено суть адміністративного правопорушення, не зазначено його об`єктивної та суб`єктивної сторони, які б відповідали диспозиції ч. 2 ст. 163-1 КУпАП. У матеріалах справи відсутні відомості про винесення контролюючим органом відповідного повідомлення-рішення на підставі акту перевірки. Будь-яких інших доказів, окрім акту перевірки та протоколу, матеріали справи не містять. На висновки вказаної перевірки КП «Вінницяоблводоканал» 11.05.2026 подано заперечення. Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області, розглянувши заперечення, повідомило про проведення позапланової виїзної документальної перевірки з питань, що стали предметом заперечень, в серпні 2026 року. Вважає складання протоколу безпідставним. Враховуючи викладене, просила провадження у справі відносно неї закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Дослідивши матеріали справи та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення, врахувавши клопотання захисника, суд дійшов таких висновків. 
Згідно ч. 2 ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Відповідно до вимог ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.
Згідно з положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
За змістом частини першоїстатті 163-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає в разі відсутності податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ, організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, в тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення,  ОСОБА_1 , будучи головним бухгалтером КП "Вінницяоблводоканал", допустила ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку, а саме: п. 44.1 п. 44.2 ст. 44, п. 134.1 ст. 134, п.п. 139.2.2 п. 139.2 ст. 139, п.п. 140.4.2 п. 140.4 ст. 140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 3 квартали 2024 року на суму 4 537 287 грн.; п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 п. 187.7, ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п.п. 192.1.1 п. 192.1 п. 192.3 ст. 192, п.198.1 п.198.6 ст. 198, п. 200.1 п.200.2 п.200.4 ст. 200, п. 201.1 п. 201.7 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 10 051 822 грн., за період з 01.07.2018 по 30.09.2024, та завищено суму від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1+ рядок 20.3 декларації) (перноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2024 року на суму 604 587 грн.
Будь-які інші докази, окрім зазначеного акту та протоколу про адміністративне правопорушення, в матеріалах справи відсутні.
Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у Вінницькій області 21.04.2026 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку КП "Вінницяоблводоканал" щодо дотримання податкового законодавства та складено акт документальної перевірки КП «Вінницяоблводоканал» № 10953/02-32-07-01/03339012 від 21.04.2026. 
На висновки вказаної перевірки КП «Вінницяоблводоканал» 11.05.2026 подано заперечення. 22.05.2026 Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області, розглянувши заперечення, повідомило про проведення позапланової виїзної документальної перевірки з питань, що стали предметом заперечень, в серпні 2026 року.
Відповідно до правової позиції, зазначеної в постанові КАС ВС від 08 вересня 2020 року по справі № П/811/2893/14, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень, а оцінка акту перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.
При цьому ПК України передбачене право адміністративного та судового оскарження податкового повідомлення-рішення.
Під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених цим Кодексом, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган. Обов`язок доведення правомірності нарахування або прийняття будь-якого іншого рішення контролюючим органом у судовому оскарженні встановлюється процесуальним законом (п. 56.4 ст. 56 ПК України).
Отже, висновки акту перевірки та складений протокол не є беззаперечними доказами на підтвердження порушення норм податкового законодавства. 
Сам по собі Акт перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового Кодексу, акт перевірки лише фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених можливих порушень законодавства та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, він не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню.
Відповідно до п.86.1 ст. 86 ПК України, акт перевірки - це документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати. Згідно з положень ст.58 та п.86.8 ст.86 ПК України, на підставі акту перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акту перевірки.
Тому, акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акту не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків. Тобто, акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та суб`єктивні висновки посадових осіб щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства.
Враховуючи, що акт перевірки не може слугувати належним та допустимим доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП, оскільки в силу норм Податкового Кодексу, акт перевірки не є юридичною формою рішення податкового органу і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків, не є актом індивідуальної дії та не підлягає оскарженню, і єдиною правомірною підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.163-1 КУпАП, є наявність на момент складання протоколу узгодженого податкового повідомлення-рішення, а не акту перевірки, відтак акт документальної позапланової виїзної перевірки та протокол про адміністративне правопорушення, який було складено на підставі даного акту, є безпідставними. 
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1  відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.
Зі змісту статті 62 Конституції України вбачається, що ніхто не може бути підданий покаранню інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 8 лютого 2001 року, "Лавенте проти Латвії" від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Також Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі "Тейксейра де Кастор проти Португалії" від 09.06.98, п. 54 рішення у справі "Шабельника проти України" від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не доводять вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 КУпАП.
Відповідно до вимог чинного адміністративного законодавства, а саме статей 9, 33, 245, 252 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх доказів по справі.
За встановлених при розгляді справи обставин, суд трактує всі сумніви на користь особи, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення і, оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, доходить висновку про те, що в діях  ОСОБА_1  відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тому провадження в справі слід закрити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247, ст. ст. 283, 284, 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Скаргу на постанову може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови.

Суддя