Справа № 750/4428/26
Провадження № 2/750/2626/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова у складі головуючої судді Кузнєцової О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників цивільну справу за позовом заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради та Національної служби здоров`я України до ОСОБА_1 , 
третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні Позивачів -Комунальне некомерційне підприємство «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради,
про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, 

встановив: 

заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури (далі також Прокурор), який діє в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Чернігівської обласної ради (далі також Позивач 1 та Позивач 2 відповідно, а разом Позивачі) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі також Відповідач), за змістом якого Прокурор просить стягнути із Відповідача на користь Позивача 1, кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 в сумі 89 002 грн 22 коп., стягнути із Відповідача на користь Позивача 2, кошти, витрачені на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_2 у сумі 3 756 грн 74 коп., а також залучити до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивачів КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігіської обласної ради. 
Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 27 квітня 2026 року відкрито провадження у справі, ухвалено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Водночас від представника Національної служби здоров`я України надійшла заява про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. 
Також від представника Чернігівської обласної ради надійшла заява, якою останній просить розгляд справи здійснювати за відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.
Окрім того, до суду надійшла заява Третьої особи, в якій вона просить здійснювати розгляд справи за відсутності їхнього представника.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 02 липня 2026 року після повторного автоматизованого розподілу справу було прийнято до провадження судді Кузнєцової О.О.. ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справа. 
01.06.2026 ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила поновити строк на його подачу, посилаючись на те, що не змогла вчасно подати відзив через отримання документів від страхової компанії. Суд вважає, що зазначені у відзиві причини пропуску строку на подання відзиву не є поважними, оскільки не підтверджені жодними доказами, тому даний відзив слід залишити без розгляду. 
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 
Чернігівською окружною прокуратурою підтримувалось публічне обвинувачення у кримінальному провадженні №12025270340000802 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.
Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 07.11.2025 у справі №750/8503/25, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком у один рік, із покладенням обов`язків передбачених статтею 76 КК України.
Відповідно до зазначеного вище вироку судом встановлено, що 09.03.2025 приблизно о 17 год. 45 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «NISSAN», моделі «ARIYA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись на території кладовища «Яцево», що знаходиться неподалік вулиці Кленова, буд. 25 в місті Чернігові з ділянки кладовища №70А в напрямку ділянки кладовища №96Д, на перехресті рівнозначних доріг була неуважною, не стежила за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, перед початком руху та подальшою зміною його напрямку не переконалася, що це буде безпечно і не створить небезпеку іншим учасникам руху, не надала дорогу транспортному засобу, що наближається праворуч та траєкторія якого перетиналась з траєкторією її руху, внаслідок чого виїхала на вказане перехрестя, де відбулось зіткнення автомобіля під її керуванням з мотоциклом марки «КТМ» моделі «390 DUKE» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП водій мотоцикла ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого вдавленого перелому лівої великогомілкової кістки на рівні середньої третини діафізу без зміщення уламків з дефектом м`яких тканин, котрі спричинені дією тупих твердих предметів і в сукупності, як можливо наслідку одного травматичного впливу, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. У даній ДТП ОСОБА_1 грубо порушила вимоги п.2.3 (б), 10.1, 10.11, 16.12 Правил дорожнього руху України, що стало причиною та умовою настання даної ДТП та перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з отриманими потерпілим ОСОБА_2 тілесними ушкодженнями. 
У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради з 09.03.2025 по 18.04.2025, що становить 40 ліжко-днів, що підтверджується інформацією закладу охорони здоров`я від 05.02.2026.
Відповідно до наданого розрахунку КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради закладом охорони здоров`я за рахунок бюджетних коштів понесені витрати на стаціонарне лікування у сумі 92 758 грн 96 коп., із них:
- кошти обласного бюджету -3756 грн 74 коп.;
- кошти з Національної служби здоров`я України – 89 002 грн 22 коп.
Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах кримінального провадження №12025270340000802 від 10.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, не заявлявся.
Разом з тим, Відповідач не відшкодувала витрати на лікування потерпілого від злочину ні у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, ні після набрання вироком суду від 07.11.2025 законної сили 09.12.2025.
Факт отримання потерпілою особою ОСОБА_2 тілесних ушкоджень та його перебування на стаціонарному лікуванні знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із кримінальним правопорушенням та кримінально-караними діями ОСОБА_1 .
Перелік медичних послуг, повну оплату яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України у 2025 році, визначений Порядком реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у 2025 році, затвердженим постановою КМУ від 24.12.2024 № 1503.
Відтак, послуги КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено Національною службою здоров`я України як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України.
Таким чином, кошти у розмірі 89002 грн 22 коп, витрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, підлягають стягненню з ОСОБА_1 до Державного бюджету України, оскільки надання медичних послуг здійснювалося за програмою медичних гарантій пацієнтам та оплачено Національною службою здоров`я України.
Чернігівською окружною прокуратурою листом від 16.02.2026 повідомлено Національну службу здоров`я України про виявлені порушення та тим самим надано можливість відреагувати на правопорушення, у відповідь на даний лист вони 06.03.2026 надали відповідь, що не заперечується щодо звернення до суду в інтересах держави органами прокуратури та зазначили, що не наділені повноваженнями представляти інтереси держави у даних категоріях справ.
Крім того, Чернігівською окружною прокуратурою листом від 16.02.2026 повідомлено Чернігівську обласну раду про виявлені порушення та тим самим надано можливість відреагувати на порушення інтересів держави, на що у листі-відповіді від 13.03.2026 останні вказали, що до їх компетенції не віднесені повноваження щодо стягнення витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. 
Отже, оскільки уповноваженими органами упродовж тривалого часу не вжито жодних заходів, спрямованих на відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування потерпілого, що свідчить про їх бездіяльність, Чернігівська окружна прокуратура звернулася до суду з відповідним позовом в інтересах держави.
Відповідно до листа Чернігівської окружної прокуратури від 29.01.2026 №55-72-803ВИХ.26, адресованого Третій особі, було витребувано інформацію щодо перебування потерпілого від вказаного кримінального правопорушення на стаціонарному лікуванні та щодо періоду такого перебування.
На виконання вимог вищезазначеного листа КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради надіслало відповідь від 05.02.2026 №30-11/129, в якій вказала, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 09.03.2025 по 18.04.2025. Вартість перебування хворого в медичному закладі за період лікування склала 93 522 грн 02 коп.
Матеріали справи не містять доказів відшкодування Відповідачем коштів витрачених на лікування потерпілого від кримінального правопорушення ні під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, ні після набрання вироком суду законної сили 09.12.2025.
За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина шоста статті 82 ЦПК України).
Суд звертає увагу, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати Суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).
Окрім того, на сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: баланс імовірностей (balance of probabilities) або перевага доказів (preponderance of the evidence); наявність чітких та переконливих доказів (clear and convincing evidence) і поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt).
Європейський суд з прав людини (далі також ЄСПЛ) у рішенні Джей.Кей. та інші проти Швеції (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) наголошує, що стандарт балансу ймовірностей притаманний саме цивільним справам.
Також цей стандарт доказування згадується ЄСПЛ у справі Бендерський проти України (BENDERSKIY v. UKRAINE) і полягає у тому, що для Суду, аби визнати певну подію такою, яка відбулася, достатньо дійти висновку про те, що з урахування усіх доказів вірогідність існування такої події є більшою за не існування.
Застосовуючи згадані вище підходи до фактичних обставин цієї справи суд відмічає, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України, життя і здоров`я людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Також відповідно до статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до частини третьої статті 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.
У частині четвертій вказаної статті зазначено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, задана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно зі статтею 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину.
Частинами першою та третьою статті 1206 ЦК України закріплено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року № 11 Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.
Пунктом 6 даної постанови також передбачено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні.
Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання (далі також Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.
Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.
Пунктами 3, 4 Порядку визначено, що сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення повадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
Пунктом 4 Порядку вказано, що стягнені в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховується до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.
КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради є закладом охорони здоров`я, фінансування якого здійснюється відповідно до Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення». Держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України, надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій.
Невідшкодування витрат, здійснених КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради, за рахунок обласного бюджету на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 , призводить до порушення інтересів держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій.
У цьому контексті додатково слід відмітити, що у відповідності до положень частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Прокурор зобов`язаний довести наступну сукупність обставин:
1) порушення або загроза порушення інтересів держави;
2) наявність або відсутність органу, уповноваженого здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах;
3) у випадку наявності такого органу факт нездійснення ним або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.
У відповідності до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття інтерес держави.
У рішенні Конституційного Суду України у справі від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття інтереси держави висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Визначаючи підстави для звернення до суду у цій справі, Прокурор зазначав, що бездіяльність Позивачів призводить до безпідставного зменшення бюджетних фондів і він листами повідомив їх про цей факт.
Суд має зазначити, що не здійснення захисту має проявлятися в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зазначила, що, звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
На переконання суду викладене означає, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує лише субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта, який всупереч вимог закону не здійснює захист державних інтересів або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду, йому не можуть бути делегованими повноваження іншого органу щодо звернення до суду .
У цьому контексті суд погоджується з твердженнями Прокурора, що ним визначено конкретний державний інтерес, який підлягає захисту зменшення бюджетних ресурсів, а також доведено бездіяльність Позивачів щодо захисту порушеного права.
Отже, оцінивши надані Прокурором докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності як кожен окремо, так і сукупному взаємозв`язку, на переконання суду позов слід задовольнити у повному обсязі, оскільки в результаті протиправних дій ОСОБА_1 потерпілий ОСОБА_2 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради та на його лікування були витрачені бюджетні кошти, а Відповідачем не здійснено жодних дій щодо сплати витрачених лікарнею коштів на користь Національної служби здоров`я України у сумі 89002 грн 22 коп. та коштів до обласного бюджету у сумі 3756 грн 74 коп., то саме такі суми і повинні бути стягнуті з Відповідача на користь Національної служби здоров`я України та Чернігівської обласної ради відповідно, на відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення.
Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат здійснюється пропорційно задоволених позовних вимог.
При цьому Суд враховує, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Так, згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VІ (далі також Закон № 3674-VІ) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно частини сьомої статті 6 Закону № 3674-VІ у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.
Водночас пунктом 6 частини першої статті 5 Закону № 3674-VІ від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема, у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Положеннями цивільного процесуального законодавства не визначено порядку розподілу судових витрат у виді судового збору у випадку, коли позивач звільнений від його сплати у встановленому порядку, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати аналогію закону, а саме відповідні положення Господарського процесуального кодексу України у відповідності до яких судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VІ за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2026 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі станом на 01.01.2026 дорівнював 3 328,00 грн.
З урахуванням ціни позову судовий збір за розгляд цієї справи за позовною вимогою Позивача 1 становив би 89002,22*1,5%=1,34 грн, тобто цей розмір є меншим прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому за цю позовну вимогу мав би бути сплачений судовий збір у розмірі 3 328,00 грн.
Відповідно, розмір судового збору за позовну вимогу Позивача 2 становив би 3756,74*1,5%= 56,35 грн, тобто цей розмір є меншим прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому за цю позовну вимогу мав би бути також сплачений судовий збір у розмірі 3 328,00 грн.
Отже, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 6656 грн. 
Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 247, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України та Чернігівської обласної ради до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні Позивачів КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради, про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину- задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Національної служби здоров`я України із зарахуванням коштів до Державного бюджету на розрахунковий рахунок IBAN UA978999980313080115000026011; отримувач ГУК у м. Києві/Шевченківський р-н/ 24060300, код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат.) витрати на лікування потерпілого від злочину у розмірі 89 002 грн 22 коп. (вісімдесят дев`ять тисяч дві гривні 22 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Чернігівської обласної ради, із зарахуванням в дохід обласного бюджету за реквізитами: UA218201720344350001000022677; отримувач ДКС України м.Київ, код ЄДРПОУ 02006604, банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.), витрати на лікування потерпілого від злочину у розмірі 3 756 грн 74 коп. (три тисячі сімсот п`ятдесят шість гривень 74 коп.). 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 6656 грн в рахунок відшкодування судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення цього рішення.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Відомості про учасників справи:
Прокурор: заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури, адреса місцезнаходження: вул. Шевченка, 1 місто Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ 3266110839.
Позивач 1: Національна служба здоров`я України, адреса місцезнаходження: просп. Степана Бандери, буд. 19, м. Київ, індекс 04073, код ЄДРПОУ 42032422.
Позивач 2: Чернігівська обласна рада, адреса місцезнаходження : просп. Миру, 43 місто Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ 25618741.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні Позивачів Комунальне некомерційне підприємство "Чернігівська обласна дитяча лікарня" Чернігівської обласної ради, адреса місцезнаходження: вул. Пирогова, 16 місто Чернігів, 14005, ЄДРПОУ 02006604
Повний текст рішення суду складений 14.09.2026.

Суддя О.О.Кузнєцова