Провадження № 2/359/893/2026
Справа № 359/5310/25

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі: 
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В. 
при секретарі - Кулакевич В.О., Шуст А.В., Кривохижі О.М.,
за участі позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача – Заянчуковського С.О.,
відповідача - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - Кравченко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
В С Т А Н О В И В :
07.05.2026 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов вищевказаний позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Заянчуковський В.О., за змістом якого позивач просить суд:
- стягнути з відповідача на свою користь 4306789 (чотири мільйона триста шість тисяч сімсот вісімдесят дев`ять гривень) 50 копійок, з яких: 1265200 (один мільйон двісті шістдесят п`ять тисяч двісті) гривень 00 копійок вартості рухомого майна, доставленого позивачем на адресу відповідача Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, вул. Гагаріна 1-Б; 84590 (вісімдесят чотири тисячі п`ятсот дев`яносто) гривень 00 копійок - половини ринкової вартості транспортного засобу марки VOLVO , модель FH 12.420, тип СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е 1998 року випуску, колір СИНІЙ, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 (два мільйони дев`ятсот п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот дев`яносто) дев`ять гривень 50 копійок - половини вартості виконаних позивачем робіт з покращення будинку за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 1-14).

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує наступним. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 1987 року по 18 серпня 2020 року. Після розірвання шлюбу між сторонами виникли спори щодо належності окремого майна та майнових прав.

У вересні-листопаді 2021 року за власні кошти придбала пиломатеріали на загальну суму 947 150 грн, які були доставлені на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , що належить відповідачу. Вказувала, що за цією адресою здійснювала підприємницьку діяльність з торгівлі будівельними матеріалами, а відповідач раніше працював у неї найманим працівником. Посилалася на те, що відповідач відмовляється повернути належні їй пиломатеріали або відшкодувати їх вартість. З урахуванням проведеної оцінки просила стягнути з відповідача 1265200 грн. як вартість зазначеного майна.

Другою позовною вимогою позивач просила стягнути з відповідача 84590 грн, що становить половину ринкової вартості автомобіля марки VOLVO FH 12.420, 1998 року випуску. Зазначала, що транспортний засіб був придбаний під час шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, однак після розірвання шлюбу, 04 вересня 2021 року, відповідач відчужив його без її згоди та без виплати компенсації.

Крім того, позивач зазначила, що після остаточного припинення спільного проживання з відповідачем у 2021 році вона самостійно здійснила значний обсяг робіт із ремонту та поліпшення житлового будинку і прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , в якому фактично проживає. За твердженням позивача, нею виконано ремонтні роботи, благоустрій території, будівництво господарських споруд, встановлено систему відеоспостереження, сонячну електростанцію, дитячий майданчик та здійснено інші поліпшення. Загальну вартість виконаних робіт та здійснених поліпшень вона визначає у сумі 5913999 грн.

Позивач вказувала, що між сторонами триває судовий спір щодо поділу спільного майна подружжя, у межах якого відповідач претендує на частку у зазначеному житловому будинку, однак здійснені після розірвання шлюбу поліпшення були виконані виключно за її рахунок і без участі відповідача. У зв`язку з цим просила стягнути з відповідача 2956999,50 грн. як половину вартості проведених нею поліпшень.

Посилаючись на положення цивільного законодавства щодо захисту права власності, безпідставного набуття майна, спільної сумісної та спільної часткової власності, а також на практику Верховного Суду, позивач просила стягнути з відповідача загалом 4306789,50 грн., а також понесені нею судові витрати.

21.07.2026 представником відповідача адвокатом Чвір О.М. подано відзив на позовну заяву та клопотання про поновлення строку на його подання (т.2 а.с. 168-170, 171-171-173), за змістом яких відповідач ОСОБА_2 позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні.

Заперечуючи проти вимоги про стягнення 1265200 грн. вартості пиломатеріалів, відповідач зазначив, що позивач не надала належних і допустимих доказів того, що спірні пиломатеріали були фактично передані саме йому, доставлені на належну йому земельну ділянку або використані в його інтересах. На його думку, подані позивачем товарно-транспортні накладні, чеки та інші документи підтверджують лише факт придбання і транспортування товару, однак не доводять його отримання відповідачем. Крім того, відповідач заперечував доводи позивача щодо недійсності документів ТОВ «КЛОБЕР АКТИВ», зазначаючи, що факт підроблення таких документів у встановленому законом порядку не доведений, обвинувальний вирок суду відсутній, а тому підстав вважати відповідні правочини недійсними немає.

Щодо вимоги про стягнення 84590 грн. як половини вартості автомобіля VOLVO FH 12.420 відповідач зазначив, що аналогічна вимога вже була предметом судового розгляду в іншій цивільній справі між тими самими сторонами, за результатами якого у її задоволенні було відмовлено, а відповідне судове рішення набрало законної сили. У зв`язку з цим вважав повторне звернення до суду з тотожною вимогою неприпустимим.

Заперечуючи проти вимоги про стягнення 2956999,50 грн. як половини вартості виконаних позивачем робіт з поліпшення житлового будинку, відповідач зазначив, що після розірвання шлюбу не проживав у спірному будинку, не користувався ним, не був повідомлений про проведення ремонтних робіт та не надавав згоди на їх виконання. На його думку, усі роботи були здійснені позивачем за власною ініціативою, для покращення умов її особистого проживання, без доведення їх необхідності для збереження спільного майна. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, відповідач вважав, що відсутні правові підстави для покладення на нього обов`язку компенсувати витрати на проведені позивачем поліпшення.

07.10.2025 в системі «Електронний суд» представником позивача подано відповідь на відзив (т.2 а.с. 225-232), за змістом якої позивач просила врахувати її пояснення та підтримала позовні вимоги. Щодо вимоги про стягнення вартості пиломатеріалів позивач зазначила, що факт їх придбання, доставки на адресу земельної ділянки відповідача та їх подальшого перебування у його володінні підтверджується поданими до суду накладними, товарно-транспортними накладними, фотоматеріалами та іншими письмовими доказами, а також може бути підтверджений показаннями свідка. Вказувала, що відповідач, заперечуючи проти позову та стверджуючи про самостійне придбання пиломатеріалів, не надав жодних доказів на підтвердження таких обставин.

Стосовно вимоги про стягнення половини вартості виконаних робіт з поліпшення будинку позивач зазначила, що до позовної заяви долучено докази понесених нею витрат, зокрема звіт про оцінку, документи щодо придбання матеріалів та виконання робіт, фотоматеріали й інші письмові докази. На її думку, відповідач не спростував факту здійснення цих поліпшень та понесених витрат, а також не навів належних правових підстав для відмови у задоволенні позову. Крім того, позивач зазначила, що відповідач як співвласник будинку продовжує претендувати на користування ним, у зв`язку з чим заявлена вимога є способом компенсації понесених нею витрат.

Позивач також звернула увагу суду, що наведені відповідачем посилання на судову практику не підтверджують його правову позицію.

У зв`язку з постановленням ухвали суду про закриття провадження у справі в частині позовної вимоги про стягнення половини вартості транспортного засобу позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача 1265200 грн вартості пиломатеріалів, 2956999 грн. вартості поліпшень житлового будинку, а також судові витрати.

13.10.2025 в системі «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Чвір О.М. подано заперечення на відповідь на відзив (т.2 а.с. 235-239), у якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що вимога про стягнення вартості пиломатеріалів уже була предметом судового розгляду у справі №359/10742/21, рішення у якій набрало законної сили, а тому провадження в цій частині підлягає закриттю. Крім того, вказує, що твердження позивача про поставку пиломатеріалів саме відповідачу та недійсність документів щодо їх придбання є безпідставними, оскільки не підтверджені належними доказами. Наполягає, що пиломатеріали були придбані відповідачем особисто, а будь-які домовленості щодо спільної господарської діяльності сторін після розірвання шлюбу відсутні.

Також відповідач заперечував проти вимоги про відшкодування половини вартості поліпшень житлового будинку, зазначаючи, що ремонтні роботи були виконані позивачем після розірвання шлюбу, без його згоди та під час судового спору щодо поділу спільного майна. На його думку, позивач здійснила такі витрати на власний ризик, не довела необхідності проведення ремонтних робіт для збереження майна, а також безпідставно пов`язує вжиття заходів забезпечення позову з нібито наміром відповідача користуватися спірним будинком. У зв`язку з цим відповідач вважав вимоги про стягнення вартості поліпшень необґрунтованими.

Ухвалою від 03.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання (т.2 а.с.153-154).

Ухвалою суду від 02.10.2025 було закрито провадження в частині заявленої вимоги про стягнення 84590,00грн. - половини ринкової вартості транспортного засобу марки VOLVO , модель FH 12.420, тип СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е 1998 року випуску, колір СИНІЙ, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 (т.2 а.с.217, 221-223).

Ухвалою від 02.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (т.2 а.с.218).

Ухвалою суду від 24.04.2026 було витребувано у ТОВ «КЛОБЕР АКТИВ» відомості про те, чи видавалися ТОВ «КЛОБЕР АКТИВ» на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) наступні видаткові та товаро-транспортні накладні (копії яких додаються до ухвали): накладна №10-35 від 26 жовтня 2021 року, накладна №10-41 від 10.11.2021 року, накладна №10-45 від 23.11.2021 року, накладна №10-48 від 02.12.2021 року, а також товарно-транспортна накладна №513576 від 26 жовтня 2021 року та товаро-транспортна накладна №513577 від 10 листопада 2021 року; чи відпускалися відповідні зазначені в них пиломатеріали (дошка обрізна); чи надавало ТОВ «КЛОБЕР АКТИВ» на адвокатський запит адвокату Шпакович Олені Вікторівні лист відповідь за вих..№1 від 14.03.2023 (копія додається) про те, що ТОВ «КЛОБЕР АКТИВ» не видавалися видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, а також не здійснювався відпуск товару (дошки обрізної) громадянину ОСОБА_2 ; чи підтверджує ТОВ «КЛОБЕР АКТИВ» надану адвокату Шпакович О.В. інформацію (т.3 а.с.91-92).

 
Ухвалою суду від 09.07.2026 було поновлено судовий розгляд (т.3 а.с.123).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник Заянчуковський С.О. позов підтримали, просили задовольнити. Позивач надала пояснення, що ще до розлучення їх будинок потребував ремонту, що ще у 2018 році вони планували здійснити ремонт даху, але чоловік хворів, робили операцію, тому забрали внесений завдаток. Потребували ремонту огорожа і ворота, хвіртка не відкривалася. Коли роз`їхалися, відповідач нічого не хотів робити, він хотів залишити собі спільну квартиру, а тому вона запропонувала сину переїхати з дружиною і дітьми в будинок, а квартиру звільнити. Вона запитувала в чоловіка, чи будуть вони разом щось робити в будинку, відповідач відповів, що йому це не потрібно, сказав їй : хочеш – роби. Так як в будинок переїхали діти сина, треба було думати про безпеки: каналізації були відкриті, на балконі були гнилі балки, які могли впасти, кришу вітром зірвало ще більше. У вересні 2021 року вони почали робити ремонт: розбирати огорожу, навколо будинку робити відмостку, щоб не заливало підвал, від чого утворювався чорний грибок. Почали ремонт, відповідач прийшов зробити оцінку, пояснив, що хоче розділити квартиру і будинок, що звернувся до суду, оскільки, маючи інвалідність звільнений від сплати судового збору. Коли дізналася, що відповідач подав позов до суду, вже були відремонтовані огорожа і криша, балкони зроблені. Відповідач приїзжав і бачив ремонт. Вони з відповідачем говорили про укладення мирової угоди, яка передбачала, що будинок має перейти у її власність, а чоловікові мала перейти у власність їх спільна квартира. Це була усна угода, хотіли йти до нотаріуса укласти угоду за якою розділити все майно, але така угода укладена не була. Судовий розгляд затягувався, тому вона вирішила продовжувати ремонт, щоб можна було там жити. Вважає, що якби не зробили ремонті роботи, будинок продовжував би руйнуватися. Будівництво літньої кухні та інші види робіт з відповідачем не погоджувала. Навіть у 2025 році, після звернення до суду, коли полопалися труби, вона їх ремонтувала та чоловікові про це не повідомляла. Вартість проведених ремонтних робіт і поліпшень вона визначила на підставі проведеної оцінки. Стверджує, що фактично була витрачена майже така сама сума, на підтвердження чого надала чеки, накладні та розписки, які в неї збереглися. Кошти, які витратила були її особисті, а також позичені у сина. Вона визнає, що частина включеного до оцінки майна може бути від`єднана, але вважає, що відповідач на підставі судового рішення про визнання за ним права власності на частку будинку претендує на всі ті поліпшення, які вона зробила. При розподілі майна вона вимоги про поділ майна в натурі, про збільшення частки у праві власності на спільно нажитий будинок з урахування зроблених поліпшень та добудов не заявляла.

Крім того, пояснила, що працювала підприємцем з 2002 року: спочатку у м.Києві, а потім в с.Іванків. Чоловіка оформила до себе менеджером. Сільська рада виділила їм земельну ділянку, яка була оформлена на чоловіка та яку вони облаштували як промзону: провели світло, побудували огорожу, побудували одне технічне приміщення (офіс) та приміщення житлове для працівників. Вона працювала там до кінця осені 2021 року, поки відповідач її не закрив перед нею двері, щоб вона туди не заходила. Тоді ж дізналася, що чоловік подав до суду. Їй відповідач відповів: все, що його території – це його. Згодом вона побачила позов, де відповідач зазначив лише те майно, яке було зареєстровано на ній, а інше майно приховав. Тому вона була вимушена звертатися із зустрічним позовом. Десь на третій раз їй вдалося потрапити на ділянку чоловіка та зробити оцінку. У відповідь на її позов він зробив підроблені документи ТОВ «КЛОБЕР АКТИВ», заповнені неграмотно, у яких було вказано автомобіль, до якого відповідач не мав ніякого доступу. На якого не міг їздити бо був після операції. Вона надавала документи про походження лісу, на запит ТОВ «КЛОБЕР АКТИВ» повідомило, що ніколи не співпрацювали з відповідачем і не відпускали йому цей ліс. З відповідачем вона не погоджувала завезення пиломатеріалів, оскільки на той момент вона працювала за вказаною адресою. Пиломатеріали завозилися у вересні, жовтні 2021 року, остання машина була 21 листопада 2021 року. При розвантаженні деяких машин відповідач був присутній на ділянці. Коли вона приїхала 2 чи 3 грудня, ворота вже були зачинені. Вони розлучилися у 2020 році, але продовжували разом проживати. Документи щодо придбаних та відчужених матеріалів за 2021 рік у позивачки не збереглися. На підтвердження придбання спірних пиломатеріалів вона надала накладні та товарно-транспортні накладні, фотографії, зроблені 21 грудня 2021 року під час їх огляду із залученим оцінювачем, який оглянув все, що було на земельній ділянці. Оцінили все, що залишилося, частини матеріалів вже не було, і довести те, що було і що вже було продано вона не може. Позов пред`явлено щодо відшкодування вартості тих матеріалів, які були наявні на момент проведення оцінки. Вона стверджує, що відповідач був присутній під час такого огляду. Огляд і оцінку робила, так як їй стало відомо, що відповідач подав позов у суд про розподіл майна, а тому вона вважала, що необхідно встановити і ділити все майно. 

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечували з наведених відзиві підстав. Відповідач пояснив, що з ним ніхто не радився щодо проведення ремонту в будинку, тоді, як він збирає кошти на повторну операцію. Позивач зібрала йому речі в два пакети і відправила жити в м.Бориспіль в квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_3 . Потім позивач, залучивши працівників поліції, забрала автомобіль «Тойота», яким він їздив на роботу і в лікарню, а також хотіла його вигнати з квартири. Після цього доступу до спільного будинку він не мав. Під час подружнього життя він займався бізнесом, будівництвом, побудував цех для сушки пиломатеріалів, купив станки, купив вантажні автомобілі, які оформив на сина. Також побудував грибницю, яка на даний час здається позивачем в оренду, там же знаходиться база і пиломатеріали позивача, а саме за адресою АДРЕСА_4 . Коли почалися конфлікти, син зайняв позицію матері, а його підтримала донька, яка помагала їм у бізнесі і з сушкою і з грибницею, а потім її усунули від цього. Він вважає несправедливим, що позивачка із всього набутого майна виділити йому лише 25%. Рахує також, що були придбані автомобілі, які оформлені на сина. Звертає увагу, що у сина є побудований будинок, який він не хоче добудовувати і в якому не хоче зараз проживати. До будинку він доступу не має, не може потрапити на ділянку, оскільки замінені замки на хвіртці. Будинок був нормальному стані, якщо щось зносилися, поки в нього не було доступу до будинку, йому про це невідомо. Позивачка не ставила про це до відома. Вважає, що потреби у таких покращеннях не було, що це були забаганки колишнього дружини і сина. Вони дійсно хотіли ремонтувати кришу, відклали гроші, але потім «полетіли» кондиціонери на грибниці і він забрав гроші, що їх відремонтувати, то він витратив витрати відкладені на ремонт кошти. Йому також відомо, що у позивачки залишилися їх спільні кошти в сумі 70 тисяч доларів США, які в них позичали. Від сина йому відомо, що гроші були повернуті. Пропонував синові добудувати за ці кошти власний будинок. Вважає, що за ці кошти проводилися ремонтні роботи в їх спільному будинку. Він заперечує, що пиломатеріали, які були на його ділянці належали позивачці. Позивач здійснювала свою діяльність на належній йому земельній ділянці до їх розлучення, після розлучення вона здійснювала свою діяльність за адресою: АДРЕСА_4 . На його ділянці постійно знаходився хтось із працівників, ворота вдень не зачинялися. Він стверджує, що позивач своїх матеріалів на його ділянку не завозила, а ті матеріали, які оглядав оцінювач були його власністю, він надавав пояснення і пред`являв документи. Ліс, який в нього залишився, він по мінімальній ціні продав сину. Він не заперечує, що між ним і позивачкою була розмова, щодо розподілу нерухомого майна, щоб будинок їй залишився, а також пропонував здійснити розподіл іншого майна, це було 23.06.2022, але позивачка на його пропозицію не погодилася. 

Заслухавши пояснення учасників справи, їх представників, допитавши свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу.

Зокрема, згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2024 року у справі №359/10742/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року (т.2 а.с.180-193, 194-211), а також постановою Верховного Суду від 06 травня 2026 року, інформація про яку наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень, позов ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя було задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності:
- на частину автомобіля марки «Toyota», модель – Camry, номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 ;
- на частину земельної ділянки площею 0,15 га, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 3220884000:03:001:0444, за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків;
- на частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, використаних в процесі будівництва об`єкта незавершеного будівництва, що розташований на земельній ділянці площею 0,3073 га, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 3220884001:01:051:3090, за адресою: АДРЕСА_4 ;
- на частину житлового будинку, загальною площею 354,3 кв.м., з надвірними будівлями і спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- на частину земельної ділянки площею 0,2380 га, кадастровий номер земельної ділянки 3220884001:01:012:0004, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- на частину трансформатора силового ТМ 63/10/0,4;
- на частину касетного високонапорного кондиціонера NEOCLIMA NU48AH3e 9 шт.;
- на частину дизельного генератора ЭСД-50;
- на частину квартири АДРЕСА_5 .

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 право власності:
- на частину екскаватора-навантажувача марки «JCB 4 CX», номерний знак НОМЕР_6 ;
- на міні-екскаватора гусеничного марки «JCB 8025 ZTS», номерний знак НОМЕР_7 ;
- на частину напівпричіпу бортового марки «Kogel», модель – SN24, номерний знак НОМЕР_8 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог за первісним та зустрічним позовом відмовлено.

За змістом вказаного рішення суду, яке набрало законної сили, зокрема, встановлено, що 18 липня 1987 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, зареєстрований виконкомом Березівської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області.

На підставі рішення Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області №XXV-IV від 30 листопада 2005 року був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, який посвідчує право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,2380 га з кадастровим номером 3220884001:01:012:0004, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташовується в АДРЕСА_1 .

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №954 від 22 жовтня 2012 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташовується в АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що 18 серпня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний, про що Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складений актовий запис №81.

Ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_2 право власності на частину спірного домоволодіння і земельної ділянки суд врахував, що вказані об`єкти є об`єктами спільної сумісної власності сторін по справі.

Цим же рішенням суду встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3220884001:01:019:0042, яка розташована в Київській області, Бориспільський район, с. Іванків, була набута ОСОБА_2 внаслідок приватизації.

У зв`язку з цим, суд визнав, що спірна земельна ділянка не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ці обставини в силу вищенаведених вимог ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Також встановлено, що відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В00 №860852, виданого 12.11.2002 року Бориспільською районною державною адміністрацією, позивачка ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) є суб`єктом підприємницької діяльності – фізичною особою-підприємцем (т.1 а.с.21).

Ця обставина також підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.22-23). Місце проживання фізичної особи-підприємця: АДРЕСА_6 .

Внесені дані про основний вид економічної діяльності: 46.73 – оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

Як вбачається з Витягу з реєстру платників єдиного податку, зазначена податкова адреса суб`єкта господарювання: АДРЕСА_6 . Місце провадження господарської діяльності: АДРЕСА_2 . дата формування та видачі витягу – 29.09.2015 (т.1 а.с.21).

Також встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Іванківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 20 грудня 2013 року №290 було надано дозвіл ПП ОСОБА_1 на розміщення об`єкта торгівлі будівельними матеріалами, розташованого за адресою; АДРЕСА_2 (т.1 а.с.25).

Згідно із наданою позивачем копією трудового договору між працівником та фізичною особою, датованим 04 січня 2006 року, який був зареєстрований у Бориспільському міськрайонному центрі зайнятості за №5578 (т.1 а.с.26-27), він укладений між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем – ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) безстроково та передбачав виконання ним обов`язків менеджера по заготівлі , переробці та реалізації деревини, та містить запис наступного змісту: «звільнений 01.11.2019р.».

На підтвердження факту придбання пиломатеріалів (брус, дошка, контррейка) у вересні, жовтні та листопаді 2021 року, позивачем надано копії наступних документів: 
- копія договору купівлі-продажу від 03.02.2021 № 73, укладеного між підприємством «Романівський лісгосп АПК Житомирського обласного комунального лісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради та ФОП « ОСОБА_7 » (т.1 ас.328-30);
- копія специфікації від 03.02.2021 № 1 до договору від 03.02.2021 № 73 (т.1 а.с.31-32);
- копії товарно-транспортних накладних на постачання пиломатеріалів ФОП ОСОБА_7 (т.1 а.с.33-38);
- копія накладної від 23.09.2021 № 12/12 на суму 188200 грн. (т.1 а.с.39);
- копія товарно-транспортної накладної від 23.09.2021 про доставку товару на суму 188200 грн. за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с.40-41);
- копія накладної від 14.10.2021 № 18/18 на суму 184100 грн. (т.1 а.с.42);
- копія товарно-транспортної накладної від 14.10.2021 про доставку товару на суму 184100 грн за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с.43-44);
- копія накладної від 01.11.2021 № 22/22 на суму 191850 грн. (т.1 а.с.45);
- копія товарно-транспортної накладної від 01.11.2021 про доставку товару на суму 191850 грн. за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.46-47);
- копія договору купівлі-продажу від 03.02.2021 № 74, укладеного між підприємством «Романівський лісгосп АПК Житомирського обласного комунального лісогосподарського підприємства «Житомироблагроліс» Житомирської обласної ради та ФОП « ОСОБА_8 » (т.1 а.с.48-50);
- копія протоколу від 03.02.2021 № 1 до вказаного договору від 03.02.2021 № 74 (т.11 а.с.51-52);
- копія специфікації від 03.02.2021 № 1 до договору від 03.02.2021 № 74 (т.1 а.с.53-54);
- копії товарно-транспортних накладних на постачання пиломатеріалів ФОП ОСОБА_8 (т.1 а.с.55-59);
- копія накладної від 08.09.2021 № 08/08 на суму 190700 грн. (т.1 а.с.60);
- копія товарно-транспортної накладної від 08.09.2021 про доставку товару на суму 190700 грн. за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с.61-62);
- копія накладної від 06.10.2021 № 16/16 на суму 192300 грн. (т.1 а.с.63);
- копія товарно-транспортної накладної від 06.10.2021 про доставку товару на суму 192300 грн. за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с.64-65).

Тобто, загальна вартість пиломатеріалів згідно із наданими та товаро-транспортними накладними становила: 188200,00 + 184100,00 + 191850,00 + 190700,00 + 192300,00 = 947150,00 грн.

Як зазначено у товарно-транспортних накладних перевізником був ОСОБА_4 , який є сином сторін. Зазначений транспортний засіб НОМЕР_10 .

Таким чином, адреса доставки : АДРЕСА_2 , - товарно-транспортних накладних вказувалася зі слів замовника – ОСОБА_1 .

Як визнано сторонами, за вказаною адресою: АДРЕСА_2 , - знаходиться належна відповідачу на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером 3220884001:01:019:0042, що також підтверджується долученими документами: копією рішення Іванківської сільської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства у с. Іванків Бориспільського району Київської області (зазначена адреса - АДРЕСА_2 та копією Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯП №032613 (т.1 а.с.80,81-82).

Відповідачем не заперечується, та долученими фотознімками, а також висновком про вартість майна, виготовленим суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертна служба України», вбачається, що по периметру земельної ділянки встановлена огорожа з металопрофілю з воротами та хвірткою (т.1 а.с. 66).

Як визнано відповідачем та підтверджується зазначеним висновком, станом на дату огляду та оцінки – 21 грудня 2021 року – на земельній ділянці перебували пиломатеріали. При цьому у звіті про оцінку зазначено, що на земельній ділянці знаходилися пиломатеріали в асортименті загальним об`ємом близько 158,15 куб.м (? 158,15 куб.м), ринкова вартість яких станом на 21.12.2021 визначена у розмірі 1265200 грн. (т. 1 а.с. 72).

Разом із тим зі змісту звіту не вбачається, що під час проведення оцінки було встановлено конкретний перелік пиломатеріалів, їх вид, розміри, сортність, кількість кожного виду чи інші індивідуальні ознаки, які б давали можливість ідентифікувати їх як ті самі пиломатеріали, що зазначені у наданих позивачем накладних та товарно-транспортних накладних.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що оцінювач здійснював зіставлення пиломатеріалів, які перебували на земельній ділянці під час огляду, із переліком, обсягом та характеристиками пиломатеріалів, зазначених у поданих позивачем первинних документах.

Показання допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_4 , який підтвердив факт транспортування пиломатеріалів за вищевказаними товаро-транспортними документами і доставку їх на земельну ділянку відповідача у сукупності з вищенаведеним висновком про вартість майна не є належними доказами, які б підтверджували той факт, що оцінені 21.12.2021 пиломатеріали, що перебували на земельні ділянці відповідача за адресою : АДРЕСА_2 , - є власністю позивача та були привласнені відповідачем.

Встановлено, що на підтвердження факту придбання пиломатеріалів відповідачем у порядку ч.6ст.95 ЦПК України було надано для огляду оригінали накладних №10-35 від 26 жовтня 2021 року, №10-41 від 10.11.2021 року, №10-45 від 23.11.2021 року, №10-48 від 02.12.2021 року, а також товарно-транспортна накладна №513576 від 26 жовтня 2021 року та №513577 від 10 листопада 2021 року, виданих від імені ТОВ «КЛОБЕР АКТИВ», копії яких долучено до матеріалів справи (т.3 а.с. 83-86), на загальну суму 927000,00грн. (210000,00 +285000,00+237000,00+195000,00).

Крім того, з відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №3033517 від 15.07.2026 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 04.11.2019 по 15.07.2024 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, серед видів економічної діяльності:46.13– діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами: 49-41 – Вантажний автомобільний транспорт (основний).

З метою перевірки, інформації, наведеної у листі ТОВ «КЛОБЕР АКТИВ» вих.№1 від 14.03.2023, адресованому адвокату Шпакович Олені Вікторівні про те, що ТОВ «КЛОБЕР АКТИВ» не видавалися видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, а також не здійснювався відпуск товару (дошки обрізної) громадянину ОСОБА_2 (т.1 а.с.87), судом було направлено відповідну ухвалу про витребування відомостей від ТОВ «КЛОБЕР АКТИВ», проте рекомендовані листи суду повернулися з відміткою про те, що адресат відсутній (т.3 а.с.91-92, 94,95).

У зв`язку з цим суд був позбавлений можливості перевірити достовірність відомостей, викладених у листі ТОВ «КЛОБЕР АКТИВ», шляхом отримання пояснень товариства або витребування первинної бухгалтерської документації.

Отримати пояснення від директора ТОВ «Клобер АКТИВ» - Іванової Людмили Володимирівни, чий підпис стоїть під вказаним листом та на наданих відповідачем товаро-транспортних накладних, не представилося можливим у зв`язку зі зміною керівництва Товариства, що, зокрема, підтверджується відповіддю з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №2903581 від 18.06.2026 (т.1 а.с.98-99).

Таким чином, суд не мав об`єктивної можливості безпосередньо перевірити обставини складання листа від 14.03.2023 та з`ясувати причини його невідповідності наданим відповідачем первинним документам.

Суд звертає увагу, що, як визнано сторонами, за вказаним фактом підробки товаро-транспортних накладних за заявою ОСОБА_1 17.10.2023 були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023116100000716 (т.1 а.с.87,88), проте відомості про остаточне прийняте рішення у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Проте, сам факт внесення відомостей до ЄРДР не підтверджує факту підроблення документів, а лише свідчить про початок досудового розслідування. Матеріали справи не містять відомостей про ухвалення вироку суду або іншого процесуального рішення, яким було б встановлено факт підроблення зазначених документів чи їх недостовірність. Відтак сам по собі факт реєстрації кримінального провадження не є достатньою підставою для висновку про недопустимість або недостовірність поданих відповідачем доказів.

Суд також враховує, що позивач, будучи фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якої є оптова торгівля деревиною, не надала суду первинної бухгалтерської чи іншої документації щодо здійснення такої господарської діяльності у спірний період, зокрема документів про облік товарних залишків, реалізацію пиломатеріалів, їх списання чи інше вибуття. Відсутність таких документів не дає можливості встановити, чи перебували спірні пиломатеріали на момент виникнення спору у власності позивача як товар, чи були вони використані або реалізовані у межах її господарської діяльності, а також співвіднести придбані пиломатеріали з тим майном, вартість якого заявлена до стягнення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази хоча й підтверджують придбання нею пиломатеріалів та їх доставку на земельну ділянку відповідача, однак не підтверджують, що на момент виникнення спору зазначене майно продовжувало перебувати на цій земельній ділянці, а не було продано, переміщено, що відповідач набув над ним фактичне володіння, розпорядився ним, або іншим чином порушив право власності позивача. 

За відсутності належних, допустимих і достатніх доказів таких обставин суд не має підстав для висновку про наявність цивільно-правової відповідальності відповідача, оскільки такий висновок ґрунтувався б лише на припущеннях, що суперечить вимогам статей 12, 81 та 89 ЦПК України. 

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості пиломатеріалів, які, за твердженням позивача, були доставлені на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , у сумі 1265200,00 грн., задоволенню не підлягають, оскільки позивач не довела не лише розмір заявлених до стягнення збитків, а й сам факт порушення відповідачем її права власності на спірне майно.

Щодо заявленого позову про стягнення з відповідача на користь позивача половини вартості виконаних позивачкою робіт з покращення будинку за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 2956999 грн. 50 коп., суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи наступне.

За змістом позовної заяви ОСОБА_1 зазначила, що у період з вересня 2021 року по серпень 2024 року за рахунок особистих (у тому числі позичених) коштів здійснила наступні роботи з поліпшення будинку та прибудинкової території земельної ділянки, які знаходяться у спільній частковій власності сторін за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки 3220884001:01:012:0004), вартість яких визначена відповідно до Звіт № 30-01-25 про незалежну оцінку майна, виконаного СПД-ФО ОСОБА_9 на замовлення позивача (т.1 а.с.153-250, т.2 а.с.1-59).

Відповідно до вказаного Звіту про оцінку № 30-01-25 об`єктом оцінки були зазначені позивачем поліпшення житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а також земельної ділянки, на якій вони розташовані, ринкова вартість яких складається з:
- вартості ремонтних робіт із встановлення системи відеонагляду – 82097,04 грн.,
- ремонтних робіт, проведених всередині житлового будинку – 261035,58 грн.,
- робіт із благоустрою прибудинкової території – 1075944,44 грн., 
- ремонту відмостки, цоколю житлового будинку, накриття над в`їздом та вхідної групи – 455086,41 грн., 
- озеленення прибудинкової території – 425377,32 грн., 
- будівництва літньої кухні – 802876,55 грн., 
- ремонту гаража – 486177,80 грн., 
- ремонту надвірної вбиральні – 20040,49 грн., 
- встановлення огорожі (паркану) з металопрофілю – 179817,96 грн., 
- будівництва господарської будівлі на земельній ділянці – 368466,45 грн.,
- укладання тротуарної доріжки – 12268,78 грн., 
- встановлення сітчастої огорожі – 79479,81 грн., 
- встановлення паркану з цегли – 248820,98 грн., 
- а також інших витрат, зокрема адміністративних витрат, сплати обов`язкових платежів, зборів і податків – 325860,46 грн. 

Загальна ринкова вартість проведених поліпшень станом на дату оцінки, згідно зі звітом, становить 4823350,07 грн.

Разом із цим висновок оцінювача про те, що технічний стан нерухомого майна до проведення поліпшень – добрий, потребує часткового ремонту (а.с.165 Звіту - т.1 а.с.168) жодним чином не обґрунтований.

Факт проведення таких робіт відповідачем не оспорюється та, зокрема, частково підтверджується долученими порівняльними фотознімками (до і після робіт) (т.1 а.с.191-207, т.2 а.с.123-137), а також показаннями допитаних свідків ОСОБА_4 , який проживав в будинку та брав участі у придбанні матеріалів їх доставки на ділянку, та свідка ОСОБА_5 , якого позивач залучала для виконання ремонтних робіт, та долученою розпискою ОСОБА_5 від 28 червня 2023 року про отримання коштів за виконані роботи (т.2 а.с.138).

Крім того, на підтвердження факту та вартості придбаних матеріалів та обладнання, виконаних робіт з монтажу металопластикових виробів, а також заміни електролічильника та стандартного приєднання до електромереж, у зв`язку із встановленням сонячних батарей, позивачем надано ряд товарних та фіскальних чеків, накладних та видаткових накладних, рахунків, акту виконаних робіт (т.2 а.с.60-122).

Зі змісту Звіту про оцінку встановлено, що для оцінки вартості об`єкта оцінки використовувався витратний підхід, на підставі складених оцінювачем кошторисних розрахунків. Визначення вартості робіт з монтажу сонячної електростанції – методом прямого відтворення та вирахуванням суми зносу (а.с.169-170 Звіту, т.1 а.с.132-133), а вартість дитячого майданчика – відповідно до проведеної телефонної розмови з представником компанії щодо ціни подібного дитячого майданчика (з врахуванням його доставки та робіт з встановлення, монтажу) (стор.170 Звіту – т.1 а.с.133). 

Суд звертає увагу, що складені оцінювачем зведений та локальні кошторисні розрахунки не містять посилання на конкретні надані позивачем документи (накладні та чеки), та, як визнано позивачем, вартість оцінених робіт значно перевищує загальну суму, зазначену у наданих позивачем накладних та чеках.

Наведене свідчить про те, що позивачем заявлена до стягнення не сума фактично понесених обґрунтованих та фактично здійснених витрат у зазначений в прозові період (з вересня 2021 по серпень 2024 року), а їх оцінена вартість станом на дату проведення оцінки, на 30 січня 2025 року, про що зазначено у Звіті (т.1 а.с.155).

Наданий Звіт про незалежну оцінку майна №30-01-25 є документом щодо визначення ринкової вартості виконаних робіт та поліпшень, однак не містить висновків щодо їх технічної необхідності, належності до витрат на утримання та збереження спільного майна, а також щодо характеру здійснених поліпшень (відокремлюваних чи невідокремлюваних), тобто не підтверджує обставини, які відповідно до статті 360 ЦК України мають значення для вирішення спору.

На цю обставину судом було звернуто увагу сторін.

Ухвалою суду від 09 липня 2026 року суд поновив судовий розгляд та повернувся до з`ясування обставин справи, оскільки після закінчення судового розгляду та переходу до ухвалення рішення суд, здійснюючи оцінку доказів у їх сукупності та перевіряючи достатність встановлених обставин для вирішення спору, дійшов висновку, що окремі обставини, які входять до предмета доказування, залишилися недостатньо з`ясованими.

Звернуто увагу, що предметом позову, зокрема, є вимога про стягнення з відповідача вартості виконаних позивачем робіт з покращення житлового будинку. Зазначені вимоги позивач обґрунтовує положеннями статті 360 ЦК України, відповідно до яких співвласник зобов`язаний відповідно до своєї частки брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

З огляду на характер спірних правовідносин, для правильного вирішення спору суду необхідно встановити не лише факт виконання відповідних робіт та їх вартість, а й обставини, від яких залежить наявність чи відсутність у відповідача обов`язку брати участь у понесених позивачем витратах, зокрема:
- чи належать заявлені позивачем роботи до робіт, пов`язаних з утриманням та збереженням спільного майна; 
- чи були вони необхідними для забезпечення належного технічного стану та нормальної експлуатації житлового будинку; 
- які із виконаних робіт мають характер невід`ємних поліпшень, а які можуть бути відокремлені без заподіяння шкоди об`єкту нерухомого майна; 
- яка частина заявлених витрат може бути віднесена до витрат, обов`язок участі у яких покладається на співвласника відповідно до статті 360 ЦК України. 

Встановлення зазначених обставин потребує спеціальних знань у галузі будівництва та оцінки нерухомого майна, якими суд не володіє.

Оскільки без вирішення питання щодо призначення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи неможливо повно та всебічно з`ясувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, суд дійшов висновку про необхідність поновлення судового розгляду.

Сторонам у справі було роз`яснено наслідки вчинення та не вчинення процесуальних дій, у тому числі, що призначення судової експертизи здійснюється судом на підставі відповідного клопотання, та звернуто увагу, що жодною із сторін не було надано суду висновку експерта із зазначених питань, які потребують спеціальних знань у галузі будівництва та оцінки нерухомого майна.

Проте, позивачем та відповідачем таких висновків експертів надано не було, клопотання про призначення судової будівельно-технічної та оціночної експертизи не заявлено.

За таких обставин суд позбавлений можливості встановити обставини, що потребують спеціальних знань, виключно на підставі наданого звіту про оцінку, пояснень сторін та інших письмових доказів. Відсутність належних доказів на підтвердження цих обставин не може бути усунута судом з власної ініціативи, а тому наслідки їх недоведеності відповідно до правил розподілу тягаря доказування покладаються на позивача.

Відповідно до вимог ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За змістом ч.2 цієї статті співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до вимог ч.1 ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Суд звертає увагу, що в силу вимог ч.5 ст.357 ЦК України поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Встановлено, що поділ майна в натурі сторонами не здійснений, договір про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності не укладався та нотаріально не посвідчувався.

Відповідно до порядку користування спільним майном, який склався між сторонами, домоволодіння та земельна ділянка, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ,- та належать сторонам на праві спільної часткової власності (по кожній) у зазначений позові період – з вересня 2021 року та по цей час включно - перебуває у фактичному володіння та користуванні позивачки, а також у користування родини сина сторін ОСОБА_4 , який був допитаний в якості свідка у справі.

Свої дії щодо проведення ремонту, переобладнання будинку, здійснення добудови та проведення усіх перелічених в позовній заяві робіт позивач ОСОБА_1 з іншим співвласником – відповідачем ОСОБА_2 - не погоджувала, згоди на їх проведення у відповідача не отримувала.

Сам по собі факт того, що відповідач був обізнаний про проведення певних робіт та не перешкоджав їх виконанню, не свідчить про його згоду на здійснення всіх заявлених витрат, не підтверджує погодження їх обсягу, вартості, необхідності чи економічної обґрунтованості та не породжує автоматичного обов`язку компенсувати їх частину.

Незважаючи на обов`язок доказування, належних і допустимих доказів того, що здійснені нею поліпшення були необхідні для збереження належного стану будинку та земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності сторін, враховували матеріальний стан іншого співвласника, тобто відповідача, та відповідали засадам добросовісності, розумності та справедливості, позивачем суду надано не було.

Крім того, суд враховує, що стаття 360 ЦК України покладає на співвласника обов`язок брати участь саме у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Отже, предметом відшкодування можуть бути фактично понесені та належним чином підтверджені необхідні витрати, а не визначена оцінювачем ринкова вартість поліпшень на іншу дату, яка сама по собі не свідчить про розмір фактичних витрат позивача.

Отже, позивач не довела належними та допустимими доказами обставин, які відповідно до статей 12, 81 ЦПК України покладені на неї як на сторону, що заявила відповідні вимоги, а саме: що всі заявлені роботи належали до витрат на управління, утримання чи збереження спільного майна, були необхідними для забезпечення його належного технічного стану, а також що заявлена до стягнення сума відповідає саме тим витратам, обов`язок участі у яких покладається на іншого співвласника відповідно до статті 360 ЦК України та не є поліпшеннями майна, які можна відокремити та які в силу вимог ч.5 ст.357 ЦК України залишаються її власністю.

Окремо суд звертає увагу, що до складу заявлених позивачем витрат включено вартість будівництва літньої кухні та господарської будівлі на земельній ділянці. Водночас відповідно до частини ч.4 ст.357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі чи споруди має право за власний рахунок здійснити добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав, при цьому така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її здійснив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. 

Сам по собі факт здійснення співвласником за власний рахунок будівництва нових об`єктів нерухомості не породжує для іншого співвласника обов`язку компенсувати частину вартості такого будівництва на підставі статті 360 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги нею не доведені, у зв`язку з чим в задоволенні позову має бути відмовлено.

У зв`язку з повною відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Стороною відповідача судові витрати не зазначені.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89,128, 141, 158, 223, 258, 259, 263-265, 266 ЦПК України, суд –
В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду, або через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня проголошення (підписання) рішення.

Учасник справи, який не отримав повний текст рішення в день його проголошення має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: І. В. Муранова-Лесів