СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року м. Харків Справа № 917/2395/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Шутенко І.А.
без виклику представників учасників справи,
розглянувши апеляційну скаргу Відділу освіти, культу, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради (вх. № 1328П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 27.05.2026 у справі № 917/2395/25 (повне рішення складено 27.05.2026 в приміщенні господарського суду Полтавської області суддею Мацко О.С.)
за позовною заявою Відділу освіти, культу, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради (37645, Полтавська обл., Миргородський р-н, село Великі Сорочинці, вул. Гоголя, 26, код ЄДРПОУ 41276221)
третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області (36011, м. Полтава, вул. Шевченка, 1)
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Отеко” (36023, м. Полтава, вул. Героїв АТО, 71А, код ЄДРПОУ 41418687)
про стягнення 58 004,06 грн

ВСТАНОВИВ:

Відділ освіти, культу, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до ТОВ “Отеко” про стягнення 58 004,06 грн надмірно сплачених коштів за договором про закупівлю № 232 від 03.11.2022.
Рішенням господарського суду Полтавської області від 27.05.2026 у справі № 917/2395/25 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що:
- посилаючись на встановлення Держаудитслужбою факту включення до актів приймання виконаних будівельних робіт ф.№ КБ-2в тих робіт, які фактично не виконувалися, позивач вказує на наявність у нього збитків у вигляді оплати вартості таких робіт, що призвело до зайвих виплат бюджетних коштів спеціального фонду у зазначеному періоді;
- акт ревізії від 27.12.2024 № 201603-27/75 не породжує обов`язкових юридичних наслідків для відповідача у цій справі, а обставини, викладені в акті підлягають доведенню на рівні з іншими обставинами, якими обґрунтовані вимоги та заперечення учасників справи;
- акт ревізії від 27.12.2024 № 201603-27/75 не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання наданих послуг/робіт;
- матеріалами справи підтверджується, що акти приймання виконаних будівельних робіт за договором підписані позивачем у 2022 році без зауважень і заперечень і судом встановлено, що до моменту проведення ревізії та отримання Акту ревізії (2024рік) в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача із заявами (претензіями) щодо якості та/або обсягу виконаних робіт за договорами або щодо відступів від умов договору при виконанні робіт та необхідності усунення недоліків шляхом визначення варіантів правової поведінки підрядника згідно з частиною 1 статті 858 ЦК України.
- позивач жодними доказами не довів того, що прийняті ним без жодних зауважень відступи в роботі підрядника погіршили роботу або зумовили непридатність подальшого використання результатів робіт за призначенням, а також не спростував твердження відповідача про те, що ним виконувалися інші, додаткові роботи з вимощення, які не були попередньо передбачені і перерахунок вартості послуг технічного нагляду та повернення інженером технічного нагляду частини сплачених йому на підставі договору від 07.11.2022р. коштів, на який посилається позивач у позові, не свідчить про правомірність позовних вимог за вказаних обставин ; 
- підписання позивачем актів приймання виконаних будівельних робіт за договором ф.№ КБ-2 у 2022 році без зауважень і заперечень з наступним поданням позову у зазначеній справі з посиланням на включення до цих актів робіт, які фактично не виконувалися, свідчить про суперечливу поведінку позивача, яка не узгоджується із принципом venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), а також принципом справедливості.

Не погодившись з рішенням, ухваленим господарським судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Відділ освіти, культу, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 27.05.2026 року у справі № 917/2395/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що:
- порушення вимог законодавства в частині неналежного виконання ТОВ «ОТЕКО» господарських зобов`язань за договором підряду, з урахуванням пункту 6.2 КНУ «Настанова з визначення будівництва» в частині включення до актів приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в, окремих видів, обсягів робіт та витрат, які фактично не виконанні, призвело до завищення вартості виконаних робіт ТОВ «ОТЕКО» на суму 58 004,06 грн, яка Відділом оплачена;
- суд безпідставно звів значення акту ревізії від 27.12.2024 № 201603-27/75 виключно до думки контролюючого органу, фактично позбавивши його доказового значення, водночас акт ревізії є офіційним письмовим доказом, складеним уповноваженим органом у межах наданих законом повноважень, із фіксацією конкретних фактів порушення вимог законодавства, розміру завданих збитків та причинного зв`язку між діями відповідача і негативними наслідками;
- суд помилково зазначив, що акт ревізії не може впливати на умови укладених договорів і, відповідно, не може бути підставою для стягнення коштів, отриманих за такими договорами, однак позовні вимоги ґрунтуються не на зміні умов договору, а на факті завдання збитків унаслідок порушення вимог законодавства при його виконанні, саме ці порушення і встановлені актом ревізії, що має істотне значення для правильного вирішення спору;
- твердження суду про те, що акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень і не породжує прав та обов`язків, саме по собі не спростовує його доказової сили і Закон не вимагає, щоб доказ у справі обов`язково породжував правові наслідки; достатньо того, що він підтверджує або спростовує обставини, на які посилається сторона у справі. Ігнорування акта ревізії як доказу суперечить;
- суд першої інстанції фактично відмовився від оцінки встановлених актом ревізії фактів у сукупності з іншими доказами у справі, що є порушенням норм процесуального права, Акт ревізії не є єдиною та безумовною підставою для стягнення збитків, проте він є належним і допустимим доказом, який у поєднанні з іншими матеріалами справи підтверджує обґрунтованість позовних вимог;
- сам по собі акт не встановлює юридичної відповідальності, однак містить зафіксовані фактичні дані та висновки, отримані в результаті перевірки, які підлягають оцінці судом у сукупності з іншими доказами, відмова суду враховувати такий акт не з підстав його недопустимості чи недостовірності, а лише з мотивів його походження, свідчить про неправильне застосування норм процесуального права та порушення принципу всебічного, повного й об`єктивного дослідження доказів . 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділу освіти, культу, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради на рішення господарського суду Полтавської області від 27.05.2026 у справі № 917/2395/25. Розгляд даної апеляційної скарги вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.
Також зазначеною ухвалою встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Третя особа - Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області (яка 01.07.2026 о 13:07 год. отримало ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 01.07.2026) 13.07.2026, тобто у встановлений судом строк, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує доводи апелянта, просить апеляційну скаргу задовольнити.
Свою правову позицію обґрунтовує тим, що:
- відповідно до акту ревізії та акту вибіркового контрольного обміру (обстеження) фактичного виконання робіт встановлено відсутність виконання частини робіт із вимощення (типи 1, 2, 3), хоча такі роботи були включені до проектно-кошторисної документації, актів КБ-2в та оплачені Замовником, отже, саме дії підрядника щодо включення до актів КБ-2в обсягів робіт, які фактично не виконані, стали безпосередньою підставою для здійснення Замовником оплати; протиправна поведінка відповідача полягає у пред`явленні до оплати невиконаних робіт; шкода полягає у безпідставному вибутті; бюджетних коштів у сумі 58 004,06 грн; причинний зв`язок полягає у тому, що саме включення невиконаних робіт до актів КБ-2в спричинило їх оплату Замовником; вина відповідача презюмується відповідно до статті 614 ЦК України та ним не спростована;
- у цій справі акт ревізії використовується не як підстава виникнення цивільного обов`язку, а як належний письмовий доказ, що підтверджує встановлені під час державного фінансового контролю фактичні обставини, крім того, висновки ревізії підтверджені: - актом вибіркового контрольного обміру; - дослідженням проектної документації; - встановленою технічною неможливістю виконання окремих ділянок вимощення; - зіставленням проектної документації, актів КБ-2в та фактичного стану об`єкта, тобто позов ґрунтується не лише на самому акті ревізії, а на сукупності взаємопов`язаних доказів, тоді як суд першої інстанції фактично відмовив у позові лише через правову природу акту ревізії;
- відсутність окремих входів та ганків у проектній документації, відсутність графічного відображення осей будівлі та неправильне визначення площ вимощення стали очевидними лише після проведення контрольних обмірів та фактичного обстеження об`єкта, отже, йдеться про приховані недоліки, які не могли бути встановлені під час звичайного приймання робіт; 
- незалежно від виду договірної ціни та способів взаєморозрахунків при виявленні у кошторисах виконаних робіт (які були оформлені та оплачені у попередні періоди) безперечних помилок та порушень чинного порядку визначення вартості будівництва загальна вартість виконаних підрядних робіт підлягає уточненню з дати виявлення зазначених помилок з урахуванням термінів позовної давності згідно з законодавством України (пункт 6.16 Настанови з визначення вартості будівництва», затверджена наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 № 281), отже, Отже, навіть після підписання актів виконаних робіт законодавство прямо допускає коригування їх вартості у випадку встановлення факту оплати робіт, які фактично не виконувалися.
Відповідач, який 01.07.2026 о 13:00 год. отримав ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 01.07.2026 , не скористався своїм правом на подання у встановлений судом строк відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно ч. 13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
Як свідчать матеріали справи, між Відділом освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради, Замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю “ОТЕКО”, Виконавцем (Підрядником), був укладений Договір про закупівлю від 03.11.2022 № 232 (далі - Договір), предметом якого є Капітальний ремонт і реставрація (капітальний ремонт вимощення з утепленням фундаментів споруди цивільного захисту опорного закладу загальної середньої освіти “Великосорочинський ліцей” ім. М.В. Гоголя Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області” по вул. Перемоги, 45 в с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області). 
Згідно з умовами Договору Виконавець зобов`язується у 2022 році виконати Замовникові Робота згідно коду ДК 021:2015 (СРУ 2008) - 45453000-7 - Капітальний ремонт і реставрація (капітальний ремонт вимощення з утепленням фундаментів споруди цивільного захисту опорного закладу загальної середньої освіти “Великосорочинський ліцей ім. М.В. Гоголя Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області” по вул. Перемоги, 45 в с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області) (далі - робота(и)), що зазначено в договірній ціні, яка додається до цього Договору і є його невід`ємною частиною, а Замовник - прийняти і оплатити визначені умовами даного Договору роботи. Виконавець гарантує якість робіт, що є предметом закупівлі за умовами даного Договору (п. 2.1. Договору). Виконавець повинен виконати Замовнику роботи, якість яких відповідає чинним стандартам, або які зазначені у нормативній технічній документації виробника, а товар, який є частиною предмета закупівлі має відповідні сертифікати якості (відповідності) (п. 2.2. Договору). Згідно п. 3.1. Договору Вартість цього Договору становить 2 525 092, 64 грн. (два мільйона п`ятсот двадцять і п`ять тисяч дев`яносто дві гривні шістдесят чотири копійки) без ПДВ. Оплата за виконані роботи Виконавцем, проводиться за фактом отримання Замовником таких робіт протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання робіт (п. 4.1. Договору). Джерело фінансування закупівлі : місцевий бюджет (4.4. Договору). 
Строк виконання зобов`язань за Договором: Виконавець повинен виконати роботи та передати Замовнику протягом 30 (тридцять)календарних днів з дня отримання заявки від Замовника, але в будь-якому випадку до 31 грудня 2022р., а в частині розрахунків - до повного виконання своїх зобов`язань Сторонами (п. 5.1. Договору). Укладеною додатковою угодою № 1 від 01.12.2022 до Договору ( далі – Додаткова угода) в пункт 5.1. внесено зміни виклавши у такій редакції: Строк виконання зобов`язань за Договором: Виконавець повинен виконати роботи та передати Замовнику протягом 51 (п`ятдесят один) календарних днів з дня отримання заявки від Замовника, але в будь-якому випадку до 31 грудня 2022р., а в частині розрахунків - до повного виконання своїх зобов`язань Сторонами. Разом з тим, у розділі VI сторонами Договору погоджено права та обов`язки сторін. Таким чином, Виконавець зобов`язаний забезпечити виконання робіт, якість яких відповідає умовам, установленим розділом ІІ цього Договору (пп. 6.3.2 п. 6.3. Договору), а згідно пп. 6.1.3. Замовник зобов`язаний своєчасно та в повному у обсязі сплачувати за виконані роботи. 
Пунктом 7.1 Договору визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим Договором. Пунктом 10.2 Договору встановлено, що строк дії може продовжений за згодою сторін у разі продовження строку дії воєнного стану в Україні понад період, визначений Указом Президента України від 12.08.2022 року № 573, але не довше ніж до 31.12.2022 року. На підставі Додаткової угоди в пункт 10.2 Договору внесено зміни та викладено його у такій редакції: продовжити термін дії договору в зв`язку з продовженням воєнного стану згідно із Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” від 16.11.2022 р. № 2738-ІХ, але не довше ніж до 31.12.2022 року. 
В матеріалах прави містяться докази, надані позивачем, які свідчать про те, що в процесі виконання договору позивачем було перераховано відповідачу 2 525 092,64 грн за роботи, які виконувалися згідно даного договору.
В подальшому, відповідно до пункту 3.1.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північно-східного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2024 року, на підставі направлення від 07.10.2024 № 257, виданого начальником Управління Північно-східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області І. Салогуб, головним державним аудитором відділу контролю у галузі освіти, науки, спорту та інформації Управління М. Оріховичем за участю працівників цього Управління проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2024 року. 
За результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності Відділу освіти, культури, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2024 року складено акт від 27.12.2024 № 201603-27/75. До ревізії надано Робочий проект, розробником якого є ПП “Кожушко”, на “Капітальний ремонт вимощення з утепленням фундаментів споруди цивільного захисту опорного закладу загальної середньої освіти “Великосорочинський ліцей ім. М.В. Гоголя Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області” по вул. Перемоги, 45 в с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області”, на підставі якого виконувалися роботи ТОВ “ОТЕКО”. 
Дослідженням зазначеного робочого проекту ревізорами встановлено, що розробником ПП “Кожушко” не враховані окремі фактичні умови при влаштуванні нового вимощення, а саме: - в проекті не відображена наявність на Типі вимощення 4 місці входу в підвальне приміщення (“стара топочна/котельня”) в корпусі молодших класів ліцею; - в проекті не відображена наявність на Типі вимощення 1 ганку входу в головний учбовий корпус; - відсутнє реальне відображення ганку входу у спортзал (Тип вимощення 5). 
З урахуванням таких помилок в робочому проекті порахований недостовірний обсяг робіт з улаштування вимощення, оскільки наявність вимощення в перелічених місцях технічно неможлива. Оскільки, робочий проектом не передбачене графічне відображення осей будівлі Великосорочинського ліцею та її габаритні та розмічувальні розміри на Плані вимощення (аркуш 3 робочого проекту), фактичну розбіжність виявилося можливо лише безпосередньо візуально фактичною перевіркою під час проведення контрольних обмірів (обстежень). В ході ревізії, комісією проведено вибірковим способом по видимих роботах контрольні обміри/обстеження фактично виконаних ТОВ “ОТЕКО” робіт з Капітального ремонту і реставрації (капітальний ремонт вимощення з утепленням фундаментів споруди цивільного захисту опорного закладу загальної середньої освіти “Великосорочинський ліцей ім. М.В. Гоголя Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області” по вул. Перемоги, 45 в с. Великі Сороченці Миргородського району Полтавської області”. 
Листом від 11.11.2024 № 01-32/643 пропонувалося направити 12.11.2024 о 10 годині представника ТОВ “Отеко” для участі у комісії під час здійснення контрольних обмірів/обстеження по вищевказаному об`єкту. Проте, як вказано в позові, представник Відповідача на проведення контрольних обмірів/обстеження фактично виконаних не з`явився. Отже, проведеними обстеженнями пораховано фактичну площу вимощення та супутніх вимощенню робіт, в ході чого виявлено розбіжність між даними, відображеними в актах ф. КБ-2в та даними, виявленими фактичною перевіркою (роботи, які фактично не виконані), а саме: відсутність робіт з вимощення з утепленням на трьох ділянках (Тип 1, Тип 4 і Тип 5 вимощення), де такі роботи передбачені, проектно-кошторисною документацією, але технічно відсутня можливість їх виконання (на даних ділянках знаходяться не передбачені проектнокошторисною документацією ганки, вхід у підвальне приміщення старої топочної/ котельні тощо). 
Позивач посилається на п. 6.2 КНУ “Настанова з визначення вартості будівництва” (далі по тексту - Настанова, затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 № 281), що є обов`язковою для визначення вартості будівництва об`єктів, що споруджуються із залученням бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії (далі -державні кошти), за твердої договірної ціни взаєморозрахунки провадяться на підставі виконаних обсягів робіт та їх вартості, визначеної в договірній ціні. Крім того, п. 6.16 цієї Настанови визначено, що незалежно від виду договірної ціни та способів взаєморозрахунків при виявленні у кошторисах виконаних робіт (які були оформлені та оплачені у попередні періоди) безперечних помилок та порушень чинного порядку визначення вартості будівництва загальна вартість виконаних підрядних робіт підлягає уточненню з дати виявлення зазначених помилок з урахуванням термінів позовної давності згідно з законодавством України. 
Отже, як вказує позивач та третя особа, порушення вимог законодавства в частині неналежного виконання ТОВ “ОТЕКО” господарських зобов`язань за договором підряду, з урахуванням пункту 6.2 КНУ “Настанова з визначення будівництва” в частині включення до актів приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в, окремих видів, обсягів робіт та витрат, які фактично не виконані, призвело до завищення вартості виконаних робіт ТОВ “ОТЕКО” на суму 58 004,06 грн, яка Відділом (позивачем) була оплачена. 
В процесі досудового врегулювання спору позивачем направлялися відповідачу претензії. Так, у відповідь на претензію №01-32/51 від 24.01.2025р. про належне виконання умов договору №232 від 03.11.2022р., відповідач повідомив позивачу, що при виконанні робіт ТОВ “Отеко” за Договором розбіжності з проектною документацією виникли з наступних причин: 
- в проекті не відображена наявність на типі вимощення 4 місця входу в підвальне приміщення в корпусі молодших класів ліцею;
- в проекті не відображена наявність на типі вимощення 1 ганку входу в головний учбовий корпус;
- відсутнє реальне відображення ганку входу у спортзал (тип вимощення 5). 
Посилаючись на вищевказані обставини, позивач звернувся із позовом у цій справі.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи, колегія суддів виходить з такого.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 614 Цивільного кодексу України). 
Згідно зі статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другою цієї статті, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у понесених ним витратах, втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Виходячи з наведених норм, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (наявність збитків); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка (дії, бездіяльність), яка полягає у порушенні імперативних норм права або санкціонованих законом умов договору (порушення зобов`язання), внаслідок чого порушуються права іншої особи. 
Під збитками слід розуміти зменшення майнової сфери потерпілого у вартісному вираженні. 
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками полягає в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком протиправної поведінки заподіювача. При цьому причина (протиправна поведінка відповідача) повинна не тільки передувати збиткам (вибуттю майна із майнової сфери позивача), але й з необхідністю породжувати такий наслідок, тобто повинен бути не опосередкований, а безпосередній причинний зв`язок, при якому протиправна поведінка прямо (безпосередньо) породжує наслідок. 
Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність боржника за невиконання або неналежне виконання зобов`язань у вигляді відшкодування збитків.
Верховний Суд у постанові Великої Палати від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20 та постанові Касаційного господарського суду від 06.06.2023 у справі № 911/682/21 дійшов висновків, що вирішуючи питання щодо стягнення збитків суд повинен встановити відповідний та повний склад правопорушень. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: (1) протиправної поведінки особи; (2) шкоди (збитків); (3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; (4) вини особи, яка заподіяла збитки; протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Також деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Верховний Суд у постанові від 10.03.2020 у справі № 908/3209/16 зазначив, що відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 920/85/18 зазначено про те, що за змістом частин 1 та 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. 
Частиною 1 статті 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до частини 1 статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Враховуючи положення статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.
Позивач в обґрунтування позовної вимоги про стягнення збитків посилається на те, що Держаудитслужбою встановлений факт включення до актів приймання виконаних будівельних робіт ф.№ КБ-2в робіт, які фактично не виконувалися, що свідчить про завдання відповідачем позивачеві збитків у вигляді оплати вартості цих робіт, що призвело до зайвих виплат бюджетних коштів спеціального фонду у зазначеному періоді.
Отже, доводячи факт спричинення відповідачем збитків, позивач посилається на обставини, які зазначені в акті ревізії від 27.12.2024 № 201603-27/75 та документах, які досліджувались в рамках процедури ревізії.
Водночас, Верховний Суд у постанові від 19.12.2025 у справі №915/222/24 в аспекті доказової сили акту ревізії у справах про стягнення збитків дійшов правових висновків про таке :
«Відповідно до статті 4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.
Згідно з пунктом 3 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою КМУ від 20.04.2006 № 550 (зі змінами) (далі - Порядок № 550), акт ревізії - це документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 10 Закону «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право, зокрема: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.
У пункті 50 Порядку № 550 передбачено, що за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.
Об`єднана палата зазначає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.04.2018 у справі № 826/3902/15 дійшов висновку про те, що акт ревізії не є документом, що створює правові наслідки для суб`єкта інспектування, але є документом, що фіксує певні факти і обставини, які можуть стати підставою для «законної вимоги» контролюючого органу на адресу підконтрольного суб`єкта або для здійснення цим органом самостійно заходів до усунення виявлених порушень законодавства шляхом звернення до суду в інтересах держави.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.05.2018 у справі № 826/3350/17, від 22.05.2018 у справі № 826/18946/14, від 20.06.2018 у справі № 826/5608/17, від 26.03.2020 у справі № 2040/6730/18.
У постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 16.10.2018 у справі № 910/23357/17, від 18.02.2020 у справі № 910/7984/16, від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19 викладено висновок про те, що акт ревізії Державної фінансової інспекції України не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами передачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
У контексті зазначеного об`єднана палата конкретизує, що акт ревізії Управління Держаудитслужби (яке є уповноваженим органом державного фінансового контролю), якщо він (акт) складений і оформлений із дотриманням законодавчо встановлених вимог, може бути належним доказом у розумінні статті 76 ГПК України. Такий акт ревізії має оцінюватися судом на загальних підставах, визначених статтею 86 ГПК України, разом з іншими доказами у справі. Акт ревізії є носієм доказової інформації, але не має заздалегідь встановленої сили і не звільняє сторону від обов`язку доведення обставин, на які вона посилається (частина перша статті 74 ГПК України)».
Отже, враховуючи вищевказані правові висновки Верховного Суду, акт ревізії сам по собі не може беззаперечно свідчити про обставини завдання збитків однією стороною договору іншій, а повинен оцінюватись судом в системній сукупності з іншими доказами.

При цьому колегія суддів зазначає, що нормами Цивільного кодексу врегульований конкретний порядок приймання замовником виконаної підрядником роботи, виявлення недоліків та відступів у такій роботі та заявлення замовником про виявлені недоліки та відступи в роботі, отже, заявляючи позов про стягнення збитків з посиланням на недоліки або відступи в роботі, замовник повинен довести обставину дотримання ним вищевказаного порядку.
Так, відповідно до частини 1 статті 877 ЦК України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.
В частинах 4, 6 статті 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта, про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.
За змістом статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі їх прийняття (явні недоліки).
Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.
Виходячи зі змісту наведених норм, замовник до моменту підписання акту приймання-передачі виконаних підрядником робіт зобов`язаний здійснити огляд виконаної роботи на предмет наявності явних недоліків і в разі виявлення таких недоліків негайно заявити про це. Невиконання такого обов`язку тягне для замовника негативні наслідки у вигляді позбавлення його права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі їх прийняття (явні недоліки).
З матеріалів справи вбачається, що акти приймання виконаних будівельних робіт за договором підписані позивачем у 2022 році без зауважень і заперечень і, як правильно встановив місцевий господарський суд, позивачем не доведено, що до моменту проведення вказаної ревізії та складання відповідного Акту ревізії (2024рік) позивач звертався до відповідача із заявами (претензіями) щодо якості та/або обсягу виконаних робіт за договорами або щодо відступів від умов договору при виконанні робіт та необхідності усунення недоліків шляхом визначення варіантів правової поведінки підрядника згідно частини 1 статті 858 ЦК України.
Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що відсутність окремих входів та ганків у проектній документації, відсутність графічного відображення осей будівлі та неправильне визначення площ вимощення стали очевидними лише після проведення контрольних обмірів та фактичного обстеження об`єкта, отже, йдеться про приховані недоліки, які не могли бути встановлені під час звичайного приймання робіт.
Однак колегія суддів вважає такі твердження третьої особи безпідставними, зважаючи на таке.
Зі змісту актів приймання виконаних робіт Форми КБ-3 вбачається, що вказані акти підписані представниками Замовника та Підрядника, крім того, обсяг, якість зазначених в цих актах робіт перевірив інженер з технічного нагляду Богаєнко П.М. При цьому третьою особою, як і позивачем не наведено жодних доводів щодо того, що зазначені третьою особою недоліки (відсутність окремих входів та ганків у проектній документації, відсутність графічного відображення осей будівлі та неправильне визначення площ вимощення) не мали для Замовника явного характеру при перевірці виконаних Підрядником робіт при тому, що ним до вказаної перевірки був залучений технічний спеціаліст - інженер з технічного нагляду. Не наведено також ані третьою особою, ані позивачем і доводів щодо того, в чому саме полягав прихований характер недоліків. Отже, твердження третьої особи про наявність в роботі Підрядника прихованих недоліків не можуть вважатися обґрунтованими. 
Позивач в апеляційній скарзі та третя особа у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки акту ревізії в сукупності з іншими наданими позивачем доказами (в тому числі акту вибіркового контрольного обміру; проектній документації тощо) .
Однак, надані позивачем до позовної заяви документи фактично є документацією, яка досліджувалась в рамках процедури ревізії, за наслідками якої був складений акт ревізії від 27.12.2024 № 201603-27/75, отже надана судом першої інстанції правова оцінка акту ревізії охоплює також і зазначені документи. Крім того, як вже зазначалося, невиконання Замовником обов`язку щодо здійснення огляду виконаної роботи на предмет наявності явних недоліків та негайне заявлення про такі недоліки позбавляє останнього права посилатися на наявність таких недоліків. Позивачем зазначений обов`язок виконаний не був, акти форми КБ-3 підписані позивачем ще у 2022 році без зауважень і заперечень, отже, в будь якому разі, посилання позивача в подальшому на наявність недоліків у роботі Підрядника, яка відображена у вказаних актах, є безпідставним.
Те, що вказані недоліки не мали для позивача явного характеру, останнім не доведено, про що вже було зазначено вище.
Також колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність в діях позивача ознак суперечливої поведінки, яка не узгоджується із принципом venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).
Так, Верховний Суд у своїх постановах (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 р. у справі №390/34/17 (провадження №61 22 315сво18), постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.04.2019 р. у справі №903/394/18 та від 17.11.2018 у справі №911/205/18) наголошував, що поведінка учасників господарських та цивільних правовідносин не повинна суперечити принципу contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), який базується ще на римській максимі — «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (Постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17).
Факт підписання позивачем актів приймання виконаних будівельних робіт за Договором ф.№ КБ-2 у 2022 році без зауважень і заперечень з наступним поданням у 2025 році позову у зазначеній справі з посиланням на включення до цих актів робіт, які фактично не виконувалися, свідчить про суперечливу поведінку позивача, яка не узгоджується із принципом venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).
Також в даному аспекті колегія суддів спирається на принципи розумності (міркування здорового глузду), добросовісності і справедливості.
Так, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.
Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).
З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (див. пункт 220 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 917/1212/21 (провадження № 12-24гс23)).
Разом з цим, наведена вище суперечлива поведінка позивача вказаним принципам не відповідає.
Зважаючи на наведене,, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про недоведення позивачем факту завдання йому відповідачем збитків (наявності всіх елементів складу господарського правопорушення, які є підставою для стягнення збитків) та про відсутність у зв`язку з цим підстав для задоволення позову.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, у зв`язку з чим підстави для скасування чи зміни вказаного рішення відсутні.
З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається на скаржника.
Керуючись статтями 129, 270, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу освіти, культу, молоді та спорту виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради (вх. № 1328П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 27.05.2026 у справі № 917/2395/25 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Полтавської області від 27.05.2026 у справі № 917/2395/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя І.А. Шутенко