ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" серпня 2026 р. Справа№910/7945/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Владимиренко С.В.
суддів: Демидової А.М. 
Ходаківської І.П. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Б.К. ДЕВЕЛОПМЕНТ» 
на рішення Господарського суду Київської області від 28.04.2026 (повний текст складено 27.05.2026) 
у справі №910/7945/25 (суддя Черногуз А.Ф.)
за позовом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Б.К. ДЕВЕЛОПМЕНТ»
про стягнення 169 490, 81 грн
ВСТАНОВИВ:
24.06.2025 Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Б.К. ДЕВЕЛОПМЕНТ» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 169 490,81 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем (виконавцем) порушено строки повернення невідпрацьованих сум попередньої оплати. З урахуванням того, що за умовами укладеного між сторонами договору, виконавець за користування грошовими коштами замовника сплачує неустойку в розмірі 0,01% від суми невикористаної попередньої оплати, з урахуванням ПДВ (ПДВ враховується, якщо Виконавець є платником ПДВ), що підлягала поверненню, за кожен день затримки такого повернення, позивачем нараховано відповідачу неустойку в сумі 169 490,81 грн на підставі положень п. 16.2 договору.
Господарський суд Київської області рішенням від 28.04.2026 у справі №910/7945/25 позовні вимоги задовольнив. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Б.К. ДЕВЕЛОПМЕНТ» на користь Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області неустойку за договором від 28.07.2023 № 2к-23 про закупівлю робіт: заходи з усунення аварій в житловому фонді шляхом проведення капітального ремонту з відновленням пошкодженої частини багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська обл., Бучанський район, смт. Макарів, вул. Проектна, 10 в розмірі 169 490, 81 грн та 2 422,40 грн витрат зі плати судового збору.
Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції встановив, що договором, на підставі якого виникли правовідносини у справі що розглядалась, з урахуванням внесених змін, передбачено право замовника перерахувати аванс у розмірі 30% від загальної вартості договору, підрядник зобов`язаний використати отримані кошти виключно для цілей, визначених Договором у межах шестимісячного строку з моменту одержання авансу. По закінченню цього строку невикористані суми авансу підлягають обов`язковому поверненню замовнику. Таким чином, за висновком суду, у підрядника виникає безумовний обов`язок повернути замовнику невикористану частину авансу після спливу встановленого договором шестимісячного строку.
Судом першої інстанції встановлено, що 12.09.2023 позивач перерахував відповідачу попередню оплату у сумі 19 002 755, 00 грн, що підтверджується випискою з рахунку. Відповідно до умов Договору, виконавець мав використати ці кошти до 12.03.2024 або повернути їх замовнику протягом шести місяців після одержання авансового платежу. Водночас, відповідач не виконав свого обов`язку передбаченого пунктом 12.8 Договору та лише 25.12.2023 попередня оплата була частково погашена виконавцем на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт за 2023-2024 роки (форма КБ-2в) у розмірі 1 957 922, 20 грн, 27.03.2024 - у розмірі 8 477 839, 04 грн, 25.06.2024 - у розмірі 1 355,74 грн, 18.09.2024 - у розмірі 8 565 638, 02 грн.
Таким чином, за встановлених судом першої інстанції обставин, основна частина авансу була використана з істотним порушенням строків, визначених Договором, через рік, після перерахування авансового платежу, відповідач повністю використав вказаний аванс.
При цьому, суд зазначив, що підрядник (відповідач) повинен був повернути авансовий платіж після спливу шестимісячного строку, а подальше виконання робіт могло та повинно було здійснюватися вже за рахунок його власних коштів з наступним відшкодуванням вартості за рахунок замовника після підтвердження.
Оскільки авансовий платіж у сумі 19 002 755 грн був перерахований 12.09.2023, але у встановлений Договором строк (до 12.03.2024) виконавець його належним чином не використав та не повернув, у нього виник обов`язок повернути невикористані кошти. Несвоєчасне виконання цього обов`язку за висновком суду є підставою для стягнення неустойки, яка передбачена абзацом 5 пункту 16.2 Договору.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, 11.06.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «І.Б.К. ДЕВЕЛОПМЕНТ» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 28.04.2026 у справі №910/7945/25 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач вказує, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки таким ключовим аргументам відповідача таких як: відсутність у Договорі та Додатковій угоді №4 вказівки на початок перебігу шестимісячного строку; необхідність застосування частини 2 статті 530 ЦК України з огляду на невизначеність строку виконання зобов`язання; відсутність окремої вимоги позивача про повернення авансу; повне виконання Договору та відсутність будь-яких збитків у позивача.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Б.К. ДЕВЕЛОПМЕНТ» на рішення Господарського суду Київської області від 28.04.2026 у справі №910/7945/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 22.06.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Б.К. ДЕВЕЛОПМЕНТ» на рішення Господарського суду Київської області від 28.04.2026 у справі №910/7945/25; учасникам справи надав право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 10.07.2026. Розгляд апеляційної скарги призначив у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; витребував матеріали справи №910/7945/25 з Господарського суду Київської області. 
Матеріали справи №910/7945/25 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 15.06.2026.
До Північного апеляційного господарського суду 08.07.2026 від Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому остання вказує, що з огляду на положення п. 12.8 Договору з урахуванням Додаткової угоди № 5 від 12.02.2024 до Договору, відповідач повинен був підтвердити виконання підрядних робіт на суму сплаченої позивачем попередньої оплати або повернути невикористану частину попередньої оплати у строк не пізніше 12.03.2024. Разом з тим, позивач наголошує, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження здійснення відповідачем у визначені договором та додатковою угодою №5 від 12.02.2024 строки використання попередньої оплати.
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28.07.2023 між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області (далі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «І.Б.К. ДЕВЕЛОПМЕНТ» (далі - Виконавець/Замовник) було укладено договір №2к-23 про закупівлю робіт щодо усунення аварій у житловому фонді шляхом проведення капітального ремонту та відновлення пошкодженої частини багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська область, Бучанський район, смт Макарів, вул. Проектна, 10 (далі - Договір).
За умовами договору виконавець зобов`язався власними та/або залученими силами виконати відповідні будівельні роботи згідно з проектною документацією та умовами договору, а замовник - прийняти та оплатити виконані роботи. Роботи фінансувалися за рахунок бюджетних коштів.
Відповідно до пункту 12.7. Договору Замовник має право здійснювати попередню оплату з урахуванням вимог постанови Кабінету міністрів України від 04.12.2019 №1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти», в розмірі та на строк визначених в належним чином оформленному рішенні Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, лише щодо робіт, надання яких здійснюється протягом поточного бюджетного періоду.
Попередня оплата здійснюється шляхом спрямування бюджетних коштів на небюджетний рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України Виконавцем, з подальшим використанням зазначених коштів виключно з такого рахунку для цілей визначених даним Договором. При цьому періодичність перерахування попередньої оплати може бути не частіше один раз на місяць при відсутності непогашеної дебіторської заборгованості у Виконавця. Використана попередня оплата погашається на підставі "Актів приймання виконаних будівельних робіт" (форма № КБ-2в), підписаних уповноваженими представниками сторін (пункт 12.8. Договору).
Згідно пункту 13.2. Договору по мірі виконання робіт, але не пізніше як протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів після закінчення терміну виконання робіт, визначеного в Календарному графіку виконання робіт, Підрядник передає Замовнику Акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою КБ-3.
Зобов`язання по складанню усіх необхідних актів та довідок покладається на Виконавця.
Датою закінчення Робіт вважається дата їх прийняття Замовником (пункт 13.6. Договору).
Пунктами 16.1. та 16.2. Договору передбачено, що за порушення зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність та врегульовують спори відповідно до законодавства та умов Договору
У разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором Виконавець сплачує Замовнику наступні штрафні санкції (пеню, штраф, неустойки, збитки тощо):
- за прострочення строків виконання зобов`язання Виконавець сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості зобов`язання з урахуванням ПДВ (ПДВ враховується, якщо Виконавець є платником ПДВ), виконання якого прострочено, за кожний день прострочення;
- за прострочення більше 30 (тридцяти) днів Виконавець додатково сплачує Замовнику штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від вартості робіт з урахуванням ПДВ (ПДВ враховується, якщо Виконавець є платником ПДВ), виконання яких прострочено;
- за порушення умов зобов`язання щодо якості робіт Виконавець сплачує штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від вартості неякісних робіт, з урахуванням ПДВ (ПДВ враховується, якщо Виконавець є платником ПДВ).
- за порушення Виконавцем строків повернення невідпрацьованих сум попередньої оплати, Виконавець за користування грошовими коштами Замовника сплачує неустойку в розмірі 0,5% від суми невикористаної попередньої оплати, з урахуванням ПДВ (ПДВ враховується, якщо Виконавець є платником ПДВ), що підлягала поверненню, за кожен день затримки такого повернення.
На виконання умов договору 12.09.2023 позивач перерахував відповідачу попередню оплату у розмірі 19 002 755, 00 грн.
25.12.2023 використана попередня оплата була погашена Виконавцем на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) у розмірі 1 957 922, 20 грн.
27.03.2024 використана попередня оплата була погашена Виконавцем на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) у розмірі 8 477 839, 04 грн.
25.06.2024 використана попередня оплата була погашена Виконавцем на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) у розмірі 1 355, 74 грн.
18.09.2024 використана попередня оплата була погашена Виконавцем на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) у розмірі 8 565 638, 02 грн.
Позивач вважаючи, що Виконавцем було порушено строки повернення невідпрацьованих сум попередньої оплати, застосував до відповідача неустойку в розмірі 0, 01 % від суми невикористаної попередньої оплати.
Відповідач, у свою чергу, вважає, що строк виконання зобов`язань не визначений, а тому відсутні підстави для стягнення з нього неустойки.
За змістом статей 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Як установлено судами попередніх інстанцій спірні відносини виникли на підставі договору будівельного підряду.
Відповідно до частини першої статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. 
Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (частини друга, третя статті 875 ЦК України).
Підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію (частини перша, друга статті 877 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Згідно із ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і, в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків, негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.
Як вже зазначалось 12.09.2023 замовником на виконання умов договору перераховано підряднику 19 002 755, 00 грн попередньої оплати.
В початковій редакції договору сторонами не було погоджено як граничного строку для використання (погашення) попередньої оплати на підставі підписання сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в), так і граничного строку для повернення підрядником замовнику невідпрацьованих сум попередньої оплати.
З матеріалів справи вбачається, що 03.11.2023 сторонами підписано додаткову угоду №3 до договору, якою відповідно до наказу Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України № Н-428/08-02 від 11.10.2023 та п. 18.1 договору сторони погодились змінити п. 12.8 договору та викласти його в такій редакції: «попередня оплата, що не перевищує 30 % вартості робіт, виходячи з лімітів, здійснюється шляхом спрямування бюджетних коштів на небюджетний рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України виконавцем, з подальшим використанням зазначених коштів виключно з такого рахунку для цілей визначених даним договором. При цьому періодичність перерахування попередньої оплати може бути не частіше один раз на місяць при відсутності непогашеної дебіторської заборгованості у виконавця. Використана попередня оплата погашається на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в), підписаних уповноваженими представниками сторін не пізніше чотирьох місяців в межах поточного бюджетного періоду. Підрядник зобов`язується повернути невикористану суму попередньої оплати на рахунок замовника». 
18.12.2023 сторонами підписано додаткову угоду №4 до договору, якою відповідно до наказу від 29.08.2023 №Н-361 (в редакції наказу Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 05.12.2023 №Н-534/08-02) та п. 18.1 договору сторони погодились змінити п. 12.8 договору та викласти його в такій редакції: «попередня оплата, що не перевищує 30 % вартості робіт, виходячи з лімітів, здійснюється шляхом спрямування бюджетних коштів на небюджетний рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України виконавцем, з подальшим використанням зазначених коштів виключно з такого рахунку для цілей визначених даним договором. При цьому періодичність перерахування попередньої оплати може бути не частіше один раз на місяць при відсутності непогашеної дебіторської заборгованості у виконавця. Використана попередня оплата погашається на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в), підписаних уповноваженими представниками сторін не пізніше п`яти місяців. Підрядник зобов`язується повернути невикористану суму попередньої оплати на рахунок замовника». 
12.02.2024 сторонами підписано додаткову угоду №5 до договору, якою відповідно до наказу від 29.08.2023 №Н-361 (в редакції наказу Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України від 12.02.2024 №Н-45/09-02) та п. 18.1 договору сторони погодились змінити п. 12.8 договору та викласти його в такій редакції: «попередня оплата, що не перевищує 30 % вартості робіт, виходячи з лімітів, здійснюється шляхом спрямування бюджетних коштів на небюджетний рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України виконавцем, з подальшим використанням зазначених коштів виключно з такого рахунку для цілей визначених даним договором. При цьому періодичність перерахування попередньої оплати може бути не частіше один раз на місяць при відсутності непогашеної дебіторської заборгованості у виконавця. Використана попередня оплата погашається на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в), підписаних уповноваженими представниками сторін не пізніше шести місяців. Підрядник зобов`язується повернути невикористану суму попередньої оплати на рахунок замовника». 
Ця додаткова угода набирає чинності з моменту підписання її сторонами і діє протягом строку дії Договору (пункт 3 додаткової угоди №5 від 12.02.2024).
??11.03.2024 сторонами підписано додаткову угоду №6 до договору, у п. 1 якої домовились внести зміни до договору та викласти абз. 5 п. 16.2 договору в такій редакції: «за порушення виконавцем строків повернення невідпрацьованих сум попередньої оплати, виконавець за користування грошовими коштами замовника сплачує неустойку в розмірі 0,01 % від суми невикористаної попередньої оплати, з урахуванням ПДВ (ПДВ враховується, якщо виконавець є платником ПДВ), що підлягала поверненню, за кожен день затримки такого повернення».
Згідно з положеннями статей 626-629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, за змістом якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Принцип свободи договору полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати:
- можливість укласти договір або утриматися від його укладення;
- можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.
Отже, одним із ключових елементів цивільного права є автономія волі учасників цивільних відносин. Законодавець передбачив, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, не врегульовані цими актами. Сторони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, але не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в них прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 Цивільного кодексу України).
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23, особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Договір - це універсальний регулятор, який покликаний забезпечити регулювання приватноправових відносин та є підставою для встановлення, зміни чи припинення суб`єктивних прав і обов`язків, створення інших наслідків саме для його сторін.
Слід зазначити, що строк використання/повернення підрядником попередньої оплати за договором не прив`язаний до дати перерахування замовником авансу.
Укладаючи Договір, сторони мали усвідомлювати наслідки не зазначення в ньому чітких термінів та дат.
Враховуючи наведене, сторонами в останній редакції договору було погоджено, що попередня оплата погашається/повертається виконавцем в строк не пізніше шести місяців, і такий строк має відраховуватись з дати підписання додаткової угоди від 12.02.2024 №5 до договору (т. 1, а.с. 17), тобто до 12.08.2024, шляхом:
1) погашення на підставі актів приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в), підписаних уповноваженими представниками сторін;
2) повернення невикористаної суми попередньої оплати на рахунок замовника.
При цьому сторони у договорі чітко визначили вимоги щодо документів, які підтверджують факт використання суми авансу, зазначивши, що такими документами є акт приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в.
Відтак, отриманий підрядником від замовника авансовий платіж у сумі 19 002 755,00 грн відповідач мав використати/повернути (відповідно до п. 12.8 договору в редакції додаткової угоди № 5 від 12.02.2024) в строк до 12.08.2024, оскільки додаткова угода №5 від 12.02.2024 набрала чинності з моменту підписання її сторонами і діє протягом строку дії Договору 
Несвоєчасне виконання цього обов`язку є підставою для стягнення неустойки, яка передбачена абз. 5 п. 16.2 договору в редакції додаткової угоди №6 від 11.03.2024, згідно якої за порушення виконавцем строків повернення невідпрацьованих сум попередньої оплати виконавець за користування грошовими коштами замовника сплачує неустойку в розмірі 0,01 % від суми невикористаної попередньої оплати, з урахуванням ПДВ (ПДВ враховується, якщо виконавець є платником ПДВ), що підлягала поверненню, за кожен день затримки такого повернення.
Додаткова угода №6 від 11.03.2024 набрала чинності з моменту підписання її сторонами і діє протягом строку дії Договору (пункт 3 додаткової угоди №6 від 11.03.2024).
Таким чином позивачем помилково здійснено розрахунок неустойки починаючи з закінчення шестимісячного строку з дати оплати (12.09.2023) підрядником попередньої оплати (з 13.03.2024), тоді як, правильним є нарахування неустойки на підставі абзацу 5 пункту 16.2 договору, в редакції додаткової угоди №6 від 11.03.2024 до договору, після закінчення шестимісячного строку для використання попередньої оплати відповідно до додаткової угоди №5 від 12.02.2024 за період з 13.08.2024 до 12.09.2024 (заявлена позивачем гранична дата нарахування неустойки).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК України).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 зазначав, що Цивільний кодекс України, передбачає, що неустойка встановлюється договором або законом. Тобто неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору.
За розрахунком суду апеляційної інстанції позивач має право нарахувати відповідачу пеню у розмірі 26 553,48 грн за період з 13.08.2024 по 12.09.2024. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 73, статей 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частинами 4, 5 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повне задоволення позовних вимог, які слід було задовольнити частково. 
Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).
У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ від 05.02.2009 у справі «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ від 03.07.2014 у справі «Мала проти України», від 07 жовтня 2010 року у справі «Богатова проти України»).
Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції», від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»).
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19.04.1994 у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).
Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», від 23.06.1993 у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії»).
Водночас ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. 
Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Зважаючи на неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Київської області від 28.04.2026 у справі №910/7945/25 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги.
Згідно частини 14 статті 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до положень статті 129 ГПК України. 
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Б.К. ДЕВЕЛОПМЕНТ» на рішення Господарського суду Київської області від 28.04.2026 у справі №910/7945/25 задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 28.04.2026 у справі №910/7945/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
3. Резолютивну частину рішення Господарського суду Київської області від 28.04.2026 у справі №910/7945/25 викласти у наступній редакції: 
« 1. Позов задовольнити частково. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Б.К. ДЕВЕЛОПМЕНТ» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 7-Б /ЛІТЕРА А/, офіс 157, код 38831585) на користь Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області (03151, місто Київ, вул. Святослава Хороброго, будинок 11-А, код 26345736) неустойку за договором від 28.07.2023 № 2к-23 про закупівлю робіт: заходи з усунення аварій в житловому фонді шляхом проведення капітального ремонту з відновленням пошкодженої частини багатоквартирного житлового будинку за адресою: Київська обл., Бучанський район, смт. Макарів, вул. Проектна, 10 у розмірі 26 553, 48 грн (двадцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят три гривні 48 копійок) та 474, 18 грн (чотириста сімдесят чотири гривні 18 копійок) судового збору». 
4. Стягнути з Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Київській області (03151, місто Київ, вул. Святослава Хороброго, будинок 11-А, код 26345736) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Б.К. ДЕВЕЛОПМЕНТ» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 7-Б /ЛІТЕРА А/, офіс 157, код 38831585) 4 210, 25 грн (чотири тисячі двісті десять гривень 25 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги. 
5. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду Київської області. 
6. Матеріали справи №910/7945/25 повернути до Господарського суду Київської області.
7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені у статтях 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко 

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська