П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/6580/26
Суддя-доповідач Яремчук К.О. 
31 серпня 2026 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Яремчукa К.О., суддів - Гнап Д.Д.,  Сушка О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду (ухвалене суддею Нагірняком М.Ф. у м. Житомирі) від 29 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
У лютому 2026 року позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якому просив:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті пенсії із збільшенням на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад 20 років, у відповідності до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та без застосування частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 18 серпня 2025 року;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії із збільшенням її розміру на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад 20 років, у відповідності до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та без застосування частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 18 серпня 2025 року.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року позов задоволено частково.
Так, рішенням суду:
визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області при розгляді звернення ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 02 грудня 2025 року;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розглянути звернення ОСОБА_1 від 02 грудня 2025 року відповідно до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.
Суд першої інстанції виходив із того, що звернення позивача про перерахунок пенсії від 02 грудня 2025 року не було розглянуто пенсійним органом відповідності до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, а подана заява розглянута відповідно до приписів Закону України "Про звернення громадян".
Суд також зауважив, що рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії відповідачем не приймалося, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання пенсійний орган розглянути заяву позивача відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1.
Короткий зміст апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на те, що окружним адміністративним судом під час прийняття оскаржуваного рішення не враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року у справі № 300/3435/21, які застосовні і до спірних у цій справі правовідносин.
Так, касаційний суд дійшов висновку, що за подібних обставин ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання територіальний орган Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії в частині доплати за понаднормовий стаж відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", збільшивши пенсію на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, врахувавши при цьому виплачені суми пенсії.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
Стислий виклад встановлених обставин
Позивач має статус громадянина, потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з 2006 року отримує пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", обчислену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожен рік роботи понад 20 років, але не вище 75% заробітку, відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Листом відповідач відмовив позивачу у здійсненні відповідного перерахунку, оскільки особи, які після 01 жовтня 2017 року звертаються із заявами про перерахунок пенсії відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року (тобто без застосування двоскладової формули при її обчисленні), не мають права на такий перерахунок пенсії з урахування вимог частини 2 статті 27 Закону про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, враховує наступне. 
Частково задовольняючи позовні вимоги, окружний адміністративний суд вважав, що відповідач розглянув подану позивачем заяву про перерахунок пенсії відповідно до Закону України "Про звернення громадян", а не відповідно до законодавства, що регулює особливості призначення та перерахунку пенсії. Також суд виснував, що за результатами розгляду такої заяви пенсійний орган не прийняв рішення про перерахунок пенсії або про відмову в перерахунку пенсії, а надав відповідь у формі листа. Наведене, на думку суду, свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності пенсійного органу щодо нерозгляду заяви про перерахунок пенсії. 
Проте колегія суддів критично оцінює такі міркування суду першої інстанції.
Так, встановленими у цій справі обставинами підтверджується те, що 02 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою, у якій просив здійснити перерахунок пенсії. Зокрема заявник наполягав на виплаті пенсії з урахуванням доплати за понаднормовий стаж відповідно до пункту 2 статті 56 Закону № 796-XII в редакції, чинній до внесених змін Законом України № 2148-VIII, збільшивши пенсію на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років. 
У цій заяві наведено обгрунтування необхідності здійснення такого перерахунку пенсії з посиланням на судову практику Верховного Суду (зокрема на постанову Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 25 червня 2024 року у справі № 300/3435/21).
Також заявник просив обгрунтувати причини відмови у здійсненні перерахунку пенсії у разі прийняття такого рішення.
За результатами розгляду поданої позивачем заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 30 січня 2026 року вих. № 6232-738/Т-02/8-0600/26 повідомило, що така заява розглянута відповідно до Закону України "Про звернення громадян". 
При цьому, незважаючи на зазначення про розгляд заяви в порядку Закону про звернення громадян, відповідач у листі навів мотиви, чому, на його думку, відсутні підстави для здійснення перерахунку пенсії. 
Зокрема у листі зазначено, що відповідно до частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом,- відповідно до цього Закону. При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом, тобто на 01 січня 2004 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набрав чинності з 11 жовтня 2017 року, внесено зміни до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Частиною 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорії 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75% заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85% заробітку у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". А тому особи, які після 01 жовтня 2017 року звертаються із заявами про перерахунок пенсії відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року (тобто без застосування двоскладової формули при її обчисленні), не мають права на такий перерахунок пенсії без урахування вимог частини 2 статті 27 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства.
Відтак зміст листа пенсійного органу, що адресований позивачеві, свідчить про те, що заява про перерахунок пенсії все ж розглянута відповідачем, адже у такому наведено обгрунтування підстав для відмови у здійсненні перерахунку пенсії.
Невинесення рішення за результатами розгляду такої заяви, а повідомлення заявника про результат розгляду заяви листом (із зазначенням підстав відмови здійснити перерахунок пенсії) свідчить про недотримання порядку розгляду відповідної заяви, однак жодним чином не свідчить про бездіяльність пенсійного органу щодо нерозгляду такої заяви.
За встановлених у цій справі обставин колегія суддів доходить висновку, що відповідачем розглянуто заяву позивача про перерахунок пенсії та листом повідомлено останнього про причини відмови у здійсненні такого перерахунку, а тому помилково стверджувати про допущення протиправної бездіяльності щодо нерозгляду поданої заяви.
Наведення мотивів відмови здійснити перерахунок пенсії навіть у листі, а не в рішенні, є тією обставиною, що дозволяє суду оцінити правомірність такої відмови. 
Підсумовуючи, слід констатувати, що окружний адміністративний суд надто формально підійшов до надання правової оцінки діям (бездіяльності) територіального органу Пенсійного фонду України, що й призвело до неправильних висновків в частині, що стосується недотримання процедури розгляду заяви про перерахунок пенсії. 
Наведені у листі мотиви для відмови в здійсненні перерахунку пенсії є чітко сформованими та дають можливість оцінити їх на предмет обгрунтованості. 
Так, спір у цій справі стосується правомірності застосування територіальним органом Пенсійного фонду положень пункту 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII під час вирішення питання про перерахунок позивачеві пенсії.
Відповідно до пункту 2 статі 56 Закону № 796-ХІІ (у редакції на час призначення позивачу пенсії) передбачав, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.
У подальшому Законом № 2148-VIII, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, зокрема, до пункту 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ внесено зміни, згідно з якими право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
Отже, правове регулювання щодо права на пенсію в повному розмірі із доплатою за понаднормовий стаж з 11 жовтня 2017 року змінилось, поставивши в залежність передбачену Законом № 796-ХІІ можливість збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж, встановлений пунктом 2 статті 56 цього ж Закону, з призначенням пенсії на умовах, визначених частиною другою статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Водночас відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Колегія суддів враховує те, що на незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів в часі наголосив і Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 25 червня 2024 року у справі № 300/3435/21. 
Прикметно, що предметом судового аналізу у справі № 300/3435/21 виступали правовідносини, які за своїм характером подібні із тими, що досліджувалися судом першої інстанції в оскаржуваному у цій справі рішенні. 
У цій справі судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду вказала, що за особами, які набули право на призначення пенсії з урахуванням спеціального Закону № 796-XII, пунктом 2 статі 56 якого було визначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, таке право зберігається й у разі зміни нормативно-правового регулювання цих правовідносин.
А тому щодо осіб, яким на час призначення пенсії з урахуванням Закону № 796-XII її розрахунок мав здійснюватися згідно з пунктом 2 статті 56 Закону № 796-XII за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на один процент заробітку за рік, вказана норма зберігає юридичну силу як для пенсіонера так і для органу, який призначає пенсію і повинна застосуватися у тій редакції, яка діяла на час призначення пенсії (окрім випадку покращення становища особи).
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії із застосуванням частини другої статті 56 Закону № 796-XII у редакції, чинній на момент призначення пенсії.
З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо нерозгляду заяви про перерахунок пенсії, що й призвело до обрання неправильного способу захисту порушеного права (зобов`язання повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії відповідно до законодавства, що врегульовує особливості перерахунку пенсії).
Таким чином, оскільки право позивача на перерахунок пенсії випливає із частини другої статті 56 Закону № 796-XII у редакції, чинній на момент призначення пенсії, а відповідач обгрунтував свою позицію щодо відсутності у нього такого права, тому представник позивача цілком слушно вказує на допущення відповідачем протиправних дій щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75 процентів заробітку, відповідно до частини 2 статті 56 Закону № 796-XII, а тому належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії.
Водночас і позовній заяві, і в апеляційній скарзі йдеться про необхідність здійснення такого перерахунку з 18 серпня 2025 року.
Визначаючись із тим, з якої дати слід провести перерахунок пенсії позивача, колегія суддів враховує положення частини 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно з якими перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, у разі виникнення права на підвищення пенсії, провадиться з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Отже, призначена пенсія підлягає перерахунку з першого числа наступного місяця, тобто з 01 січня 2026 року, оскільки звернення за перерахунком пенсії мало місце до 15 числа місяця (заява позивачки зареєстрована в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області 02 січня 2026 року), в якому позивач звернувся за відповідним перерахунком.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин 1 - 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Окрім того, частина перша статті 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції, що оскаржується, не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги, які були підставою для відкриття апеляційного провадження, частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.
Водночас слід врахувати, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23).
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, немає потреби давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
В силу приписів пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оцінивши доводи апеляційної скарги та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року і прийняття нової постанови, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Водночас при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Так, позивач при зверненні до суду першої інстанції з позовною заявою сплатив судовий збір в розмірі 1331,20 гривень, а при поданні апеляційної скарги - 1996,80 гривень.
Відтак на користь апелянта за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 3328 гривень.
Керуючись статтями 139, 243, 240, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75 процентів заробітку, відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01 січня 2026 року здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із збільшенням на один процент заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, але не вище 75 процентів заробітку, відповідно до частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції, чинній до 11 жовтня 2017 року, а саме без застосування частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", врахувавши при цьому раніше виплачені суми пенсії.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) гривень.

Відповідно до частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. 
Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції (частина 1 статті 329, стаття 331 Кодексу адміністративного судочинства України). 

Суддя-доповідач | | | Яремчук К.О.
Судді | | | Гнап Д.Д.    Сушко О.О.