Провадження № 1-кп/714/36/26
 
ЄУН : 714/806/25

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2026 р.   м. Герца
Герцаївський районний суд Чернівецької області у складі :
головуючого-судді 	ОСОБА_1 	
за участю: секретаря судового засідання 	ОСОБА_2 	
прокурора 	ОСОБА_3 	
захисника	ОСОБА_4 	

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12025262020000772 відносно
ОСОБА_5 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Чернівецького (колишнього Глибоцького) району Чернівецької області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючий на утриманні одну неповнолітню дитину, приватний підприємець, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, - 
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_5 , 01 березня 2025 року, приблизно о 11 год., прибув на МПП «Дяківці-Раковець» (с. Дяківці Чернівецького району Чернівецької області) з метою перетнути державний кордон України.
Знаючи, що відповідно до постанови КМУ №57 від 27.01.1995 року уповноважені службові особи Державної прикордонної служби проводять опитування водіїв, які внесені у базу «Шлях» під час перетину ними кордону з метою підтвердження мети поїздки, їдучи у якості пасажира, а не водія, та розуміючи, що не зможе належним чином підтвердити мету своєї поїздки, що призведе до відмови йому у перетині державного кордону України, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вирішив вплинути на працівників Державної прикордонної служби України.
Так, за для доведення свого злочинного умислу до кінця, розуміючи, що ОСОБА_6 , який на той час був одягнений у формений одяг, є працівником ДПС України та здійснює виконання своїх службових обов`язків, є відповідальною особою за дотримання правил перетину Державного кордону України та уповноважений надати йому дозвіл на перетин державного кордону України, з метою схилення останнього до вчинення дій всупереч його службовим обов`язкам, надав останньому грошові кошти у сумі 50 євро (згідно курсу НБ України становить 2174 грн. 71 коп.) як неправомірну вигоду за прийняття рішення щодо дозволу йому перетнути державний кордон України, тобто виїхати з України.
Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5  свою вину у вчиненому не визнав та суду показав, що 01 березня 2025 року разом із ОСОБА_7 як водій автомобіля Мерседес Спринтер прибули на пункт пропуску Дяківці. До них підійшов прикордонник, інспектор ОСОБА_8 , на вимогу якого він надав документи для перетину кордону (закордонний паспорт та витяг з системи Резев +) та повідомив про підставу для перетину кордону через систему «Шлях». Після того, як ОСОБА_8 повернув документи, він поклав їх у сумку. Згодом, до них підійшов прикордонник ОСОБА_9 , який також спитатися про мету та підставу перетину кордону, на що він повідомив, що разом із водієм їдуть у місто Яси (Румунія) для придбання запчастин. За наслідками розмови, ОСОБА_9 запросив його до службового кабінету, де на той момент знаходилася також прикордонниця ОСОБА_10 , яка на вимогу останнього вийшла на вулицю. Під час спілкування, ОСОБА_9 неодноразово запитував про мету слідування за кордон, наявність угоди із фірмою перевізником, на що він повідомив, що як такої письмової угоди немає, однак між ним як приватним підприємцем та перевізником ( ОСОБА_11 ) існує усні домовленості з яким давно співпрацюють. Також він особисто надавав перевізнику допомогу в якості водія. Через те, що водій фірми перевізника ОСОБА_7 , є особою похилого віку, то іноді він їздить з ним як другий водій, разом з яким раніше неодноразово виїжджали за кордон. 
Згодом, на вимогу ОСОБА_12 він вийшов з кабінету, а близько через 10 хвилин, ОСОБА_12 повторно запросив до службового кабінету, де вони продовжили розмову щодо мети та підставу виїзду за кордон. Через те, що такого роду питання йому вже задавали декілька раз, він сказав ОСОБА_13 взяти його закордонний паспорт аби посвідчитись у тому, що він раніше виїжджав за кордон за допомогою системи «Шлях». Тоді, ОСОБА_9 взяв його закордонний паспорт, відкрив, де побачив 50 євро на що повідомив, що «за це передбачено кримінальну відповідальність» та чи розуміє він це. Так як в цілому обізнаний із наслідками за надання неправомірної вигоди, то повідомив ОСОБА_13 що про наслідки йому відомо. Втім, яким чином грошові кошти потрапили до паспорта йому не відомо. Припускає, що це випадковість так як грошові кошти зберігав серед документів у сумці, а в момент коли надав паспорт ОСОБА_13 його зміст не перевірив. Оскільки в нього були всі належні документи для перетину кордону, то не було необхідності для надання неправомірної вигоди. Самі обставини які були зафіксовані на камері прикордонника ОСОБА_12 не оспорює, відповідають дійсності, хоча відеозапис є неповними. 
Оскільки умислу у наданні неправомірної вигоди в нього не було, то просив його виправдати.
Незважаючи на невизнання ОСОБА_5  вини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, його винуватість підтверджується сукупністю доказів надані стороною обвинувачення та досліджених судом у їх сукупності.
Так, свідок ОСОБА_6 допитаний у режимі відео конференції суду показав, що 01 березня 2025 року, як старший прикордонних нарядів виконував завдання з охорони державного кордону на МПП «Дяківці-Раковець» (колишній Герцаївський район Чернівецька область). О першій половині дня, на пункт пропуску прибув ОСОБА_5 , який надав інспектору прикордонної служби ОСОБА_8 , документи (свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб; свій та водія закордонні паспорта громадянин України для виїзду за кордон), які слугували підставою для виїзду за кордон. 
За наслідками перевірки документів, інспектор ОСОБА_8 повідомив йому про наявність сумнівів щодо підстав виїзду в ОСОБА_14 за кордон, з огляду на те, що останній під час військового стану за кордон виїхав усього один раз, а також, за наявними відомостями системи «Шлях», ОСОБА_5 був зазначений як водій, однак він слідував як пасажир. 
На виконання вимог постанови КМУ №57 від 27.01.1995 року, з метою з`ясування мети слідування, наявності додаткових документів для виїзду,  ОСОБА_5 було запрошено до службового приміщення для проведення співбесіди. У свою чергу ОСОБА_5 передав йому свій закордонний паспорт для виїзду за кордон, а також трудовий договір (не пам`ятає). За наслідками співбесіди, стало зрозуміло що ОСОБА_5 виїжджав у власних цілях, через що йому було повідомлено про відмову у перетині кордону, на що останній став прохати : «гляньте мій паспорт, будь-ласка. Це на один раз. Усі ми люди, щось мені, щось Вам». Відкривши паспорт ОСОБА_5 виявив у ньому гроші у сумі 50 євро однією купюрою. 
Зміст розмови та виявленні гроші у паспорті вказували на надання йому ОСОБА_5 неправомірної вигоду з метою позитивного вирішення питання безперешкодного пропуску через державний кордон. Тоді, він повідомив ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність за вчинене. У свою чергу, ОСОБА_5 вибачатися, а також сказав : «Я спробував». Усі обставини розмови між ним та ОСОБА_15 фіксувалися його нагрудною камерою, яка на той час знаходилася на робочому столі.
Свідок ОСОБА_8  суду показав, що 01 березня 2025 року, як інспектор з перевірки документів прикордонної служби виконував обов`язки на МПП «Дяківці». В той день, на пункт пропуску заїхав автомобіль Мерседес Спринтер. В якості пасажира в автомобілі перебував ОСОБА_5 . Останні передав йому для перевірки закордонні паспорта та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. На запитання щодо підстав для виїзду, ОСОБА_5 повідомив що він по системі «Шлях». На місце було звірено осіб за фотографіями у паспортах. Будь-яких сторонніх документів, грошових коштів, у наданих йому документах не було. Під час здійснення ним у службовому модулі перевірки документів які були наданні ОСОБА_5 встановлено, що згідно із відомостями системи «Шлях», останній був зазначений як водій, однак він слідував як пасажир. З огляду на вказане, в нього виникли сумніви щодо наявності в ОСОБА_5 правових підстав для перетину кордону про що повідомив старшому зміни, інспектору ОСОБА_6 . 
За показами свідка ОСОБА_10 , 01 березня 2025 року вона перебувала на службі на МПП «Дяківці». Старшим зміни в той день був старший лейтенант ОСОБА_6 . Про обставин надання обвинуваченим неправомірної винагороди їй нічого не відомо. Про факт надання неправомірної вигоди вона дізналася вже після цього, коли здійснювалося інформування інстанцій з даного приводу.
Свідок ОСОБА_7 суду показав, що у той день разом із ОСОБА_5 на автомобілі марки «Мерседес-Спрінтер» рухалися у напрямку державного кордону з метою виїзду за кордон для придбання товарів. Автомобілем керував він, а ОСОБА_5 перебував на пасажирському сидінні. По приїзду на пункт пропуску «Дяківці», ОСОБА_5 взяв свої і його документи та зайшов до приміщення для проходження паспортного контролю. В цей час він перебував на водійському сидінні та очікував. Далі, до години часу до нього підійшли працівники поліції та повідомили його про те, що його знайомий ОСОБА_5 , надав працівникам ДПС України неправомірну вигоду в розмірі 50 Євро. Про вказане йому нічого не відомо та самих обставин не бачив.
Як слідує із повідомлення про ознаки кримінального правопорушення від 01.03.2025, у той день, о 11 год. 30 хв. на виїзд з України задокументовано факт надання неправомірної вигоди у розмірі 50 (п`ятдесят) євро з боку ОСОБА_5 старшому лейтенанту ОСОБА_13 за безперешкодний пропуск через державний кордон України. 
За змістом протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього від 01.03.2025 року, у службовому кабінеті прикордонних нарядів ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розміщений на території МПП «Дяківці-Раковець» с. Дяківці Чернівецького району Чернівецької області серед документів, наданих ОСОБА_5 для перевірки, було виявлено його паспорт для виїзду за кордон, усередині якого знаходилася купюра номіналом 50 євро, яка надалі була вилучена в установленому законом порядку.
Відповідно до рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 01 березня 2025 року, ОСОБА_5 було відмовлено у виїзді з України у зв`язку із не підтвердженням мети поїздки. Рішення вручено ОСОБА_5 про що свідчить його підпис про отримання.
Грошові кошти у сумі 50 євро однією купюрою із серійним номер UG 7083847275, які були вилучені в ході огляду місця події 01 березня 2025 року були оглянуті начальником відділення № 2 (м. Герца) слідчого відділу Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_16 24 квітня 2025 року та запаковані до сейф-пакету РSР 1108262. 
Згідно з копією витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14 грудня 2023 року № 1055-ОС, лейтенанта ОСОБА_6 призначено начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип Б). 
Із відеозапису з нагрудного відеореєстратора ОСОБА_6 убачається, що після того, як ним з`ясовано та встановлено відсутність в ОСОБА_5 правових підстав для перетину кордону, останній починає прохати, та розуміючи відмову у перетині кордону, натякає на можливе позитивне вирішення вказаного питання та вказує на те, аби інспектор оглянув його паспорт, який він йому надав, в якому інспектором ОСОБА_6 виявлено грошові кошти. На запитання інспектора що це за документи, обвинувачений ОСОБА_5 у стверджувальній формі вказує що це на один раз. На запитання інспектора щодо обізнаності із кримінальною відповідальністю за вчинення такого роду дій, обвинувачений відповів так, при цьому зазначив «вирішив спробувати, пробачте, якщо не це..» Про можливу випадковість грошей, обвинуваченим не було заявлено жодного разу під час спілкування із інспектором ОСОБА_6 .
Висновком криміналістичної експертизи відео та звукозапису СЕ-19/107-25/6473-ВЗ від 09.05.2025 року встановлено, що у розмові, яка відбувалася в службовому кабінеті старшого прикордонних нарядів на МПП «Дяківці», 01.03.2025 року та зафіксована на відеозаписі на ДВД-Р диску 111102-SI приймав участь ОСОБА_5 . 
Аналіз та оцінка вищенаведених доказів у їх сукупності, які повно і всебічно досліджені в судовому засіданні, дає можливість суду дійти висновку про доведеність обвинувачення  ОСОБА_5 та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 369 КК України, оскільки обвинувачений надав неправомірну вигоду службовій особі за вчинення ним в його – обвинуваченого, інтересах дій, з використанням службового становища.
Згідно з ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Як зазначено у рішенні Верховного Суду від 21.01.2020 (у справі № 754/17019/17, провадження № 51-2568км19) стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Не зважаючи на не визнання вини обвинуваченим та обрану ним лінію захисту, яка полягає в намаганні довести в ході судового розгляду випадковий характер знаходження грошових коштів в наданих ОСОБА_6 документах з метою перетину кордону, а як наслідок - відсутність умислу, спрямованого на надання неправомірної вигоди, суд вважає версію сторони захисту такою, що не знайшла свого підтвердження і спрямована на уникнення від кримінальної відповідальності. 
Судом встановлено та підтверджується зокрема показами свідка ОСОБА_6 , що за наслідками спілкування з обвинуваченим, останній розуміючи що у перетині кордону буде відмовлено, став просити його про можливу допомогу : «усі ми люди», та натякнув на те аби він оглянув його паспорт в якому мітилися грошові кошти, які заздалегідь поклав обвинувачений, з розрахунку на те, що він, як інспектор прикордонної служби зрозуміє їх призначення, а саме, для прийняття відповідного рішення щодо безперешкодного пропуску через державний кордон. 
Сам обвинувачений ОСОБА_5 був обізнаний із наслідками щодо вчинення таких неправомірних дій, попросив вибачення в інспектора прикордонної служби за такі його дії та цілком розумів вчинене ним, про що свідчить його твердження : «Я спробував». Про яку-небудь випадковість коштів у паспорті обвинувачений не вказав.
Показання свідка є послідовними, логічними, а тому підстав не довіряти їм суд не вбачає. Більше того, свідок був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.
Аналогічні обставини зафіксовані і на відеозаписі з нагрудної камери інспектора прикордонної служби ОСОБА_6 які повністю узгоджуються із показами останнього.
Так, як видно з відеозапису та стенограм розмов, що відбулись в день надання неправомірної вигоди, характер дій ОСОБА_5 під час бесіди із інспектором ДПС ОСОБА_6 був активний, саме ОСОБА_5 запропонував глянути його паспорт у якому були гроші, мотивом дій якого було прийняття позитивного рішення щодо безперешкодного пропуску через державний кордон. 
Наведений відеозапис спростовує версію сторони захисту про випадкове потрапляння коштів до паспорта, оскільки з поведінки та висловлювань обвинуваченого вбачається, що він усвідомлював як сам факт наявності коштів у паспорті, так і обставини, за яких вони були туди поміщені.
Ці докази узгоджуються з протоколом огляду місця події від 01.03.2025 року з фототаблицею до нього, відповідно до якого у службовому приміщенні пункту пропуску серед документів, наданих  ОСОБА_5  для перевірки, було виявлено його паспорт для виїзду за кордон, усередині якого знаходилася купюра номіналом 50 євро.
Відеозапис та протокол огляду місця події підтверджують, що виявлена купюра належала  ОСОБА_5  та була використана ним з метою надання неправомірної вигоди. 
Підстав для визнання наведених доказів недопустимими суд не вбачає.
Посилання сторони захисту на порушення порядку отримання боді-камери, не зазначення дати та часу її отримання, суд вважає безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки обставини які були зафіксовані боді-камерою є сам відеозапис, зміст якого не оспорює сам обвинувачений. Також висновком криміналістичної експертизи відео підтверджується, що обставини зафіксовані на відеозаписі відбулися за участю обвинуваченого ОСОБА_5 .
Суд також відхиляє доводи обвинуваченого та його захисника про те, що відсутність прямої словесної пропозиції, обіцянки чи відкритого вручення коштів виключає склад кримінального правопорушення. Сам по собі такий спосіб поведінки не спростовує наявності умислу на надання неправомірної вигоди, з огялду на те, що кошти були умисно передані службовій особі разом із паспортом з метою схилення її до вчинення дій в інтересах обвинуваченого.
Отже, сукупність наведених доказів дає підстави для висновку, що  ОСОБА_5  умисно помістив грошові кошти до паспорта та передав його службовій особі для перевірки документів, усвідомлюючи, що остання виявить ці кошти та сприйме їх як неправомірну вигоду за сприяння у безперешкодному перетині державного кордону України.
Наявність в обвинуваченого відповідних документів і внесення даних до системи «Шлях» на що послалася сторона захисту, самі по собі не гарантують перетину державного кордону, так як уповноважені службові особи під час здійснення прикордонного контролю перевіряють також мету поїздки та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення. Тому, такі доводи сторони захисту в цій частині, суд вважає безпідставними.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд в силу вимог ст. 50 КК України звертає увагу, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Пленум Верховного Суду України у пунктах 2, 3 своєї постанови № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернув увагу на те, що суди мають призначати покарання з урахуванням ступеня тяжкості, обставин вчиненого злочину, його наслідків і даних про особу винуватого. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).
Залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.
На вказане неодноразово звернув увагу Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 3 квітня 2023 року у справі № 930/2622/20 (провадження № 51 - 2970 кмо 22); 18 липня 2024 року у справі № 703/1167/23 (провадження № 51-3476 ск 24); від 28 лютого 2024 року у справі № 379/494/23 (провадження № 51-5905 км 23).
Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Так, судом враховано те, що  ОСОБА_5 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, має на утриманні одну неповнолітню дитину.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням особи обвинуваченого  ОСОБА_5 , а саме його позитивної характеристики за місцем проживання та навчання, відомостей щодо відсутності судимостей, суд, виходячи з загальних засад призначення покарання щодо його необхідності й достатності, приходить до висновку що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5  можливе без ізоляції від суспільства і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді штрафу. Цей вид покарання, на думку суду, буде справедливим, необхідним і достатнім не тільки для виправлення обвинуваченого, але і для запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
На підставі ст. 96-1, 96-2 КК України конфіскувати у власність держав грошові кошти в сумі 50 Євро що передавались ОСОБА_5 в якості неправомірної вигоди уповноваженій службові особи Державної прикордонної служби. 
Долю речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
В порядку ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого  ОСОБА_5  також слід стягнути на користь держави витрати за судову експертизу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_5  винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання у виді штраф у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн.
Обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишити до вступу вироку в законну силу.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення судової експертиз в сумі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. 
На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, грошові кошти в сумі 50 євро, що передавались ОСОБА_5 в якості неправомірної вигоди - звернути в дохід держави.
Речові докази : 
-відеозаписи з нагрудної камери прикордонника ОСОБА_6 та відеокамер з території МПП «»Дяківці-Раковець», надані ДПС України на цифровому носії інформації - залишити у матеріалах справи;
-нагрудну боді-камеру № 211203232 залишити у власності ДПС України.
Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду протягом 30-ти діб з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя :