Харківський окружний адміністративний суд  _61700, _м. _Харків, _майдан _Свободи, _6, _inbox@adm.hr.court.gov.ua, _ЄДРПОУ: _34390710

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків 

31.08.2026 р. справа №520/22359/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом
| Товариства з обмеженою відповідальністю "Алла Плюс" (далі за текстом - позивач, заявник)
до | Головного управління ДПС у Харківській області (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
про | скасування рішення,

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про скасування рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 11.06.2026 №00273362411.
Аргументуючи цю вимогу, зазначив, що за період з 23.07.2025 по 21.01.2026 року єдиний внесок на загальнообов”язкове державне соціальне страхування був сплачений у повному обсязі, але частково на рахунки контролюючого органу за попереднім місцем обліку - ГУ ДПС у м.Києві.
Відповідач із поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що у межах спірних правовідносин платник єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування (далі за текстом - ЄСВ) не виконав публічного обов"язку з приводу своєчасної оплати ЄСВ, провів відповідні платежі поза межами визначених законом строків. Твердив про те, що штраф і пеню обчислено правильно.
Позов був отримано судом - 27.07.2026р.
Рішення про прийняття позову до розгляду було прийнято - 29.07.2026р.
Відзив на позов було отримано судом - 13.08.2026р.
Оскільки здобуті судом докази із достатньою повнотою та всебічністю висвітлюють обставини спірних правовідносин, які достеменно відомі учасникам спору; визначені процесуальним законом строки подачі процесуальних документів збігли і сторони не заявили ані про намір на подачу відповідних процесуальних документів, ані про існування нездоланних перешкод у реалізації такого наміру; незмінне завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень суб”єкта владних повноважень, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.
Тож суд, вивчив доводи усіх наявних у справі процесуальних документів, повно виконав процесуальний обов`язок зі збору доказів, дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв”язку, проаналізував зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, перевірив обґрунтованість доводів наявних у справі процесуальних документів приєднаними до справи доказами і вирішуючи спір по суті, виходить з таких підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
З приєднаних до матеріалів справи доказів судом з”ясовано, що заявник пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації суб`єктів господарювання; набув правового статусу юридичної особи приватного права; значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань під реєстраційним кодом – 45519576; місцезнаходженням заявника була адреса - АДРЕСА_1 ; на обліку у якості платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі за текстом – ЄСВ) заявник знаходився в ГУ ДПС у м. Києві; 07.03.2025р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань була внесена інформація про зміну місцезнаходження заявника на адресу - м. Харків, вул. Мироносицька 76 кв.5.
За викладеними у позові твердженнями, з 23.07.2025р. по 05.09.2025р. заявник сплачував ЄСВ у загальному розмірі – 7.152,87грн. за платіжними інструкціями: №14 від 23.07.2025 на суму 1.428,09 грн. (ЄСВ з авансу за липень 2025 року); №19 від 05.08.2025 на суму 1.698,78 грн. (ЄСВ з зарплати за липень 2025 року); №26 від 21.08.2025 на суму 1.705,52 грн. (ЄСВ з авансу за серпень 2025 року); №31 від 05.09.2025 на суму 2.320,48 грн. (ЄСВ з зарплати за серпень 2025 року) на рахунки, обліковані за ГУ ДПС у м. Києві.
За зверненням заявника від 09.02.2026р. ці платежі були обліковані за ГУ ДПС в Харківській області. 
Також за твердженнями сторони позивача, у подальшому публічний обов”язок з приводу оплати ЄСВ був виконаний на рахунки, обліковані за ГУ ДПС у Харківській області у спосіб перерахування безготівкових коштів за платіжними інструкціями: №40 від 22.09.2025 на суму 1628,00 грн.; №47 від 06.10.2025 на суму 2398,00 грн.; №57 від 21.10.2025 на суму 1557,22 грн.; №63 від 05.11.2025 на суму 2468,78 грн.; №70 від 17.11.2025 на суму 1682,92 грн.; №74 від 26.11.2025 на суму 550,00 грн.; №79 від 08.12.2025 на суму 1815,00 грн.; №86 від 22.12.2025 на суму 999,57 грн.; №92 від 05.01.2026 на суму 2520,43 грн.; №99 від 21.01.2026 на суму 1045,00 грн.; №104 від 23.01.2026 на суму 3006,07 грн.; №105 від 26.01.2026 на суму 1950,00 грн.
За твердженнями сторони відповідача, згідно з даними ІКС «Податковий блок» в інтегрованій картці ТОВ "АЛЛА ПЛЮС" (код ЄДРПОУ 45519576) (далі - ІКП) за кодом бюджетної класифікації 71010000 (єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми: заробітної плати, винагороди за договорами ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності) станом на 11.06.2026 рахується автоматично розрахована штрафна санкція за несвоєчасну сплату в сумі 3482,34 грн. та пеня в сумі 233,92 грн., які виникли за рахунок несвоєчасної сплати ЄСВ за період з 21.08.2025 року по 21.01.2026 року.
Надана до суду копія ІКП заявника з ЄСВ звітні періоди квітень – липень 2025р. не містять взагалі жодних нарахувань за графою – «сума операції»; 20.08.2025р. в ІКП проведено обліку операцію з нарахування ЄСВ у сумі – 3.126,87грн., яку зменшено на суму платежу – 947,23грн., за рахунок чого облікована недоїмка – 2.179,64грн.
У подальшому в ІКП недоїмка з ЄСВ була відображена: 22.09.2025р. у сумі – 2.377,64грн.; 20.10.2025р. у сумі – 4.005,64грн.; 21.10.2025р. у сумі – 2.448,42грн.; 20.11.2025р. у сумі – 2.322,72грн.; 26.11.2025р. у сумі – 1.772,72грн.; 22.12.2025р. у сумі – 3.006,07грн.
11.06.2026р. без проведення жодного заходу податкового контролю та без письмового оформлення результатів заходу податкового контролю суб”єктом владних повноважень було прийнято рішення від 11.06.2026 № 00275362411 про застосування 3.482,34грн. штрафу (за період 21.08.2025р.-21.01.2026р.) та нарахування 233,92грн. пені.
На вимогу суду у порядку ч.4 ст.9 КАС України стороною відповідача були надані відомості, котрі слугували підставою для висновку про сплату заявником ЄСВ у межах спірних правовідносин поза межами визначеного законом строку, а саме: 1) відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платникiв податкiв - фiзичних осiб, i сум утриманого з них податку № 9246716250 вiд 15.08.2025 було нараховано єдиного внеску: - за липень 2025 року у сумі - 3.126,87 грн, станом на 20.08.2025 року переплата склала 947,23 грн, надходження в серпні відсутні, в результаті виникла недоїмка в сумі 2179,64 грн, яку сплачено 19.09.2025 в сумі 2179,64 грн. (платiжне доручення № 39 вiд 19.09.2025 на суму 2200,00 грн), термін прострочення 30 днів. За вказаний період нараховано штрафну санкцію в сумі 435,93 грн. та пеню в сумі 65,39 гривні; 2) відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платникiв податкiв - фiзичних осiб, i сум утриманого з них податку № 9279751387 вiд 15.09.2025 нараховано єдиного внеску: - за серпень 2025 року у сумі - 4.026,00 грн, станом на 20.09.2025 року переплата склала 20,36 грн, яку сплачено 22.09.2025 в сумі 1628,00 грн (платіжне доручення № 40 від 22.09.2025 на суму 1628,00 грн), 06.10.2025 в сумі 2377,64 грн. (платіжне доручення № 47 від 06.10.2025 на суму 2398,00 грн) термін прострочення 14 днів. За вказаний період нараховано штрафну санкцію в сумі 475,53 грн. та пеню в сумі 33,29 гривні; 3) відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платникiв податкiв - фiзичних осiб, i сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску № 9313107989 вiд 13.10.2025 нараховано єдиного внеску: - за вересень 2025 року у сумі - 4.026,0 грн, станом на 20.10.2025 року переплата склала 20,36 грн, яку сплачено 21.10.2025 в сумі 1557,22 грн. (платiжне доручення №57 вiд 21.10.2025 на суму 1557,22 грн), термін прострочення 1 день, за вказаний період нараховано штрафну санкцію в сумі 311,44 грн. та пеню в сумі 1,56 гривні; та 5.11.2025 сплачено в сумі 2448,40 грн. (платiжне доручення № 63 вiд 05.11.2025 на суму 2468,78грн), термін
прострочення 16 днів, за вказаний період нараховано штрафну санкцію в сумі 489,68 грн. та пеню в сумі 9,17 гривні; 4) відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платникiв податкiв - фiзичних осiб, i сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску № 9350672958 вiд 12.11.2025 нараховано єдиного внеску: - за жовтень 2025 року у сумі - 4.026,0 грн, станом на 05.11.2025 року переплата склала 20,36 грн, яку сплачено 17.11.2025 в сумі 1682,92 грн (платiжне
доручення 70 вiд 17.11.2025на суму 1682,92 грн), 26.11.2025 в сумі 550,00 грн (платiжне доручення № 74 вiд 26.11.2025 на суму 550,00 грн), термін прострочення 6 днів, за вказаний період нараховано штрафну санкцію в сумі 110,00 грн. та пеню в сумі 3,30 гривні, 08.12.2025 сплачено в сумі 1772,72 грн (платiжне доручення № 79 вiд 08.12.2025 на суму 1815,00 грн), термін прострочення 18 днів, за вказаний період нараховано штрафну санкцію в сумі 354,54 грн. та пеню в сумі 31,91 гривні; 5) відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платникiв податкiв - фiзичних осiб, i сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску № 9393431304 вiд 16.12.2025 нараховано єдиного внеску: - за листопад 2025 року у сумі - 4.047,92 грн, станом на 22.12.2025 року переплата склала 42,28 грн, яку сплачено 22.12.2025 в сумі 999,57 грн (платiжне доручення № 86 вiд 22.12.2025 на суму 999,57 грн), 05.01.2026 сплачено в сумі 2520,43 грн (платiжне доручення № 92 вiд 05.01.2026 на суму 2520,43 грн), термін прострочення 14 днів, за вказаний період нараховано штрафну санкцію в сумі 504,09 грн. та пеню в сумі 35,29 гривні, 21.01.2026 сплачено в сумі 485,65 грн (платiжне доручення 99 вiд 21.01.2026 на суму 1045,00 грн), термін прострочення 30 днів, за вказаний період нараховано штрафну санкцію в сумі 97,12 грн. та пеню в сумі 14,57 гривень; 6) відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платникiв податкiв - фiзичних осiб, i сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску № 9426320388 вiд 14.01.2026 нараховано єдиного внеску: - за грудень 2025 року у сумі - 3.520,00 грн, яку сплачено 13.02.2026 в сумі 559,35 грн (платiжне доручення 99 вiд 21.01.2026 на суму 1045,00 грн), термін прострочення 1 день, за вказаний період нараховано штрафну санкцію в сумі 111,87 грн. та пеню в сумі 0,56 гривні, 23.01.2026 сплачено в сумі 2960,65 грн (платiжне доручення № 104 вiд 23.01.2026 на суму 3006,07 грн), термін прострочення 3 дні. За вказаний період нараховано штрафну санкцію в сумі 592,13 грн. та пеню в сумі 8,88 гривень.
Суд зауважує, що згідно з текстом оскарженого рішення суб"єкта владних повноважень штраф та пеня були застосовані за несвоєчасну сплату заявником ЄСВ у період 21.08.2025р.-21.01.2026р.
Згідно з наданими суб"єктом владних повноважень на вимогу суду документами обов"язкової податкової звітності заявника з ЄСВ за липень 2025 року заявником було задекларовано ЄСВ у сумі - 3.126,87 грн.
За серпень 2025 року заявником було задекларовано ЄСВ у сумі - 4.026,00 грн.
За вересень 2025 року заявником було задекларовано ЄСВ у сумі - 4.026,0 грн.
За жовтень 2025 року заявником було задекларовано ЄСВ у сумі - 4.026,0 грн.
За листопад 2025 року заявником було задекларовано ЄСВ у сумі - 4.047,92 грн.
За грудень 2025 року заявником було задекларовано ЄСВ у сумі - 3.520,00 грн.
За правовою позицією сторони позивача задекларований ЄСВ за липень 2025р. у сумі - 3.126,87 грн. був сплачений за платіжними інструкціями: №14 від 23.07.2025 на суму 1.428,09 грн. (ЄСВ з авансу за липень 2025 року); №19 від 05.08.2025 на суму 1.698,78 грн. (ЄСВ з зарплати за липень 2025 року). Загальна сума платіжних операцій складає - 3.126,87грн.
Задекларований ЄСВ за серпень у сумі - 4.026,00 грн. був сплачений за платіжними інструкціями: №26 від 21.08.2025 на суму 1.705,52 грн. (ЄСВ з авансу за серпень 2025 року); №31 від 05.09.2025 на суму 2.320,48 грн. (ЄСВ з зарплати за серпень 2025 року). Загальна сума платіжних операцій складає - 4.026,00грн.
За вересень 2025 року заявником було задекларовано ЄСВ у сумі - 4.026,0 грн., який було сплачено за платіжними інструкціями: №39 від 19.09.2025р. на суму 2.200,00грн. та №40 від 22.09.2025 на суму 1628,00 грн., №47 від 06.10.2025 на суму 2398,00 грн. Загальна сума платіжних операцій складає - 6.226,00грн. (за платіжними дорученнями із позначками про платежі за 09/2025 - 4.026,00грн.).
За жовтень 2025 року заявником було задекларовано ЄСВ у сумі - 4.026,0 грн., який було сплачено за платіжними інструкціями: №57 від 21.10.2025 на суму 1557,22 грн., №63 від 05.11.2025 на суму 2468,78 грн. Загальна сума платіжних операцій складає - 4.026,00грн.
За листопад 2025 року заявником було задекларовано ЄСВ у сумі - 4.047,92 грн., який було сплачено за платіжними інструкціями: №70 від 17.11.2025 на суму 1682,92 грн., №74 від 26.11.2025 на суму 550,00 грн., №79 від 08.12.2025 на суму 1815,00 грн. Загальна сума платіжних операцій складає - 4.047,92грн.
За грудень 2025 року заявником було задекларовано ЄСВ у сумі - 3.520,00 грн., який було сплачено за платіжними інструкціями: №86 від 22.12.2025 на суму 999,57 грн., №92 від 05.01.2026 на суму 2520,43 грн. Загальна сума платіжних операцій - 3.520,00грн.
Стверджуючи про протиправність управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень у формі рішення ГУ ДПС у Харківській області від 11.06.2026 № 00275362411, заявник ініціював даний спір.
Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин та відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення суб”єкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України відповідач є суб”єктом владних повноважень.
Тому на відносини з реалізації відповідачем наданих законом повноважень поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Наведене тлумачення змісту перелічених норм права є цілком релевантним правовому висновку постанови Верховного Суду від 09.05.2024р. у справі №580/3690/23, де указано, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
Суд відмічає, що суспільні відносини з приводу справляння ЄСВ регламентовані приписами Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Податкового кодексу України.
За наведеними у ч.1 ст.1 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначеннями: єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом;
У силу спеціального застереження ч.1 ст.2 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Тож, у разі суперечності норм Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із положеннями інших актів законодавства пріоритет у застосуванні мають саме приписи Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
За матеріалами справи заявник є платником ЄСВ, у якості платника ЄСВ знаходився на обліку в ГУ ДПС у м.Києві, після чого перебував на обліку в ГУ ДПС у Харківській області; подавав до контролюючих органів документи обов"язкової податкової звітності з ЄСВ, де задекларував: за серпень 2025 року ЄСВ у сумі - 4.026,00 грн.; за вересень 2025 року ЄСВ у сумі - 4.026,0 грн.; за жовтень 2025 року ЄСВ у сумі - 4.026,0 грн.; за листопад 2025 року ЄСВ у сумі - 4.047,92 грн.; за грудень 2025 року ЄСВ у сумі - 3.520,00 грн.
Згідно з ч.5 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування або на єдиний рахунок.
Відповідно до ч.7 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його рахунку, відкритого в банку, у небанківського надавача платіжних послуг, або на єдиний рахунок. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають рахунку, відкритого в банку, у небанківського надавача платіжних послуг, або не використовують єдиний рахунок, сплачують внесок шляхом внесення готівки через банки, небанківських надавачів платіжних послуг чи відділення зв`язку.
Як то указано у ч.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Пунктом 5 Розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015р. №449 у редакції наказу від 21.12.2020р. №790, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.05.2015р. за №508/26953; далі за текстом - Інструкція №449) визначено, що у разі якщо останній день строків сплати єдиного внеску, зазначених в цій Інструкції, припадає на вихідний, святковий або неробочий день, останнім днем таких строків сплати єдиного внеску вважається перший робочий день, що настає за вихідним, святковим або неробочим днем.
Суд відмічає, що згідно із копіями наданих заявником платіжних інструкцій публічний обов"язок заявника з внесення ЄСВ до бюджету у межах спірних правовідносин був виконаний вчасно та у повному обсязі.
Перерахування заявником коштів в оплату самостійно задекларованого ЄСВ на обліковані за ГУ ДПС у м.Києві бюджетні рахунки жодного юридичного значення у контексті виконання заявником публічного обов"язку з ЄСВ не мають, позаяк у розумінні п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України і ГУ ДПС у м.Києві, і ГУ ДПС у Харківській області є терорганами системи Державної податкової служби України із статусом контролюючих органів.
У межах спірних правовідносин сплачені заявником безготівкові кошти надійшли у розпорядження держави України в особі відповідних терорганів Державної казначейської служби України.
Доказів повернення сплачених заявником коштів на обліковані за ГУ ДПС у м. Києві бюджетні рахунки у власність заявника матеріали справи на містять.
Згідно з ч.4 ст.25 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.
Відповідно до ч.6 ст.25 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Частиною 10 ст.25 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Пунктом 2 ч.11 ст.25 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що податковий орган застосовує до платника єдиного внеску за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.
За змістом ч.14 ст.25 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа податкового органу у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.
Застосовуючи положення наведених вище норм права до установлених обставин спірних правовідносин, суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку подані заявником копії платіжних інструкцій засвідчують обставини своєчасного та у повному обсязі виконання публічного обов`язку з ЄСВ у обсязі задекларованих зобов"язань.
Натомість, у ході розгляду справи відповідачем - суб`єктом владних повноважень за правилами ч.2 ст.77 КАС України не доведено обставин виникнення у заявника у межах спірних правовідносин недоїмки з ЄСВ, котра за ч.10 ст.25 та ч.11 ст.25 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є об`єктом нарахування пені та застосування штрафу.
Відомості картки особового рахунку (інтегрованої картки) платника ЄСВ самі по собі не можуть мати переваги перед достовірними обставинами фактичної дійсності.
Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений, насамперед, на суб`єкта владних повноважень шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи, що між тим, у силу правових висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21 не виключає ані визначеного ч.1 ст.77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, ані використання судом стандартів доказування згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, адже реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути кваліфікована у якості доведеної виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Викладені вище міркування окружного адміністративного суду також є цілком релевантними правовій позиції постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21, де указано, що: 1) у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом"; 3) Цей висновок сформульований Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №822/863/16, від 21.11.2019р. у справі №826/5857/16, від 11.02.2020р. у справі №816/502/16, від 16.06.2020р. у справі №756/6984/16-а та від 18.11.2022р. у справі №560/3734/22.
Окрім того, за сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. по справі №916/3027/21 стандартами доказування: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. 
Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
У межах спірних правовідносин суб”єктом владних повноважень було вчинене управлінське волевиявлення у формі рішення про нарахування пені та застосування штрафу, котре створює для заявника новий публічний обов"язок з перерахування коштів на користь бюджету, тобто безпосередньо впливає на майновий (фінансовий) стан заявника як учасника суспільних відносин, збільшуючи обсяг майнових зобов`язань.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень не було забезпечено дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини спірних правовідносин були з"ясовані неповно, зміст належної норми права було витлумачено неправильно, до учасника суспільних відносин була застосована міра юридичної відповідальності (у вигляді пені та штрафу) за відсутності підтвердженої об`єктивними даними події та складу вчинення порушення у вигляді несвоєчасного виконання публічного обов`язку з ЄСВ.
Тож, за наслідками розгляду справи слід визнати не доведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України факт відповідності ч.2 ст.2 КАС України реально вчиненого суб”єктом владних повноважень управлінського волевиявлення та навпаки – доведеним за правилом ч.1 ст.77 КАС України факт існування у заявника порушеного публічного права (інтересу) у межах спірних правовідносин.
Указане є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову.
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту. 
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Розподіл витрат з оплати судового збору по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір". 
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір підлягав сплаті у розмірі 2.662,40 грн, проте позивачем було сплачено 3.328,00 грн.
Суми судового збору, зайво сплачені позивачем при поданні позовної заяви, можуть бути повернуті за заявою позивача.
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-78, 90, 211, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати скасування рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 11.06.2026р. №00273362411.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (місцезнаходження - вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057; ідентифікаційний код - 43983495) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алла Плюс" (місцезнаходження - вул. Мироносицька, буд. 76, кв. 5, м. Харків, 61023; ідентифікаційний код - 45519576) 2.662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) витрат із сплати судового збору.
Роз`яснити, що рішення суду підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко