Київський районний суд м. Полтави 

Справа № 552/6857/26 
Провадження №2-а/552/118/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2026 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.
секретар судового засідання - Хрипунова Т.В.,
учасники справи та їхні представники:
позивач – Управління державної міграційної служби України в Полтавській області
представник позивача – Срібна Євгенія Станіславівна,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Управління державної міграційної служби України в Полтавській області до ОСОБА_1 про адміністративне затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про адміністративне затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення.
В позові посилався на те, що 18 червня 2026 року Новосанжарським сектором Управління ДМС у Полтавській області виявлено факт незаконного перебування в Україні громадянина Білорусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Перевіркою встановлено, що вищевказаний іноземний громадянин є уродженцем м. Могильов, Білорусь, який прибув в Україну 01.03.2020 в приватних справах. В`їзд здійснено через КПП «Нові Яриловичі» по паспортному документу громадянина Білорусі НОМЕР_1 , виданий 03.01.2020, дійсний до 03.01.2030.
В порушення підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 № 150, громадянин Білорусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виїхав за межі України у встановленому порядку після закінчення встановленого чинним законодавством строку тимчасового перебування на території України.
До підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту відповідач не звертався. Обізнаний, що підстав для його подальшого перебування в Україні немає
За вчинення правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення 18.06.2026 Новосанжарським сектором УДМС у Полтавській області громадянина Білорусі ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 3570 грн. Постанова іноземцем не виконана.
24.06.2026 року Новосанжарським сектором Управління ДМС у Полтавській області з метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон), п. 5, 6 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрації державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 р. за № 806/21119 (у редакції наказу МВС України, СБУ від 22.01.2018 № 38/77), було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни №5333130100021635 громадянина Білорусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказане рішення супроводжувалось рішенням про заборону в`їзду в Україну №5333110100018584 строком на 3 роки.
З рішенням від 24.06.2026 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянин Білорусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ознайомлений 24.06.2026 року, та зобов`язався його виконати до 18.07.2026, що підтверджується його підписом у вказаному рішенні.
Громадянин Білорусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконав рішення Новосанжарського сектору УДМС у Полтавській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни у термін, передбачений для добровільного виконання рішення про примусове повернення (до 18.07.2026 р.)
Тому позивач просив суд затримати громадянина Білорусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення.
В судовому засіданні представник позивача УДМС України в Полтавській області Срібна Є.С. позов підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Повідомив, що вже 13 років проживає з жінкою. Виїздити з України не хоче. Причини не оформлення належним чином права перебування в Україні пояснити не зміг.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 є громадянином Білорусі.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув в Україну 01.03.2020 в приватних справах. В`їзд здійснено через ОКПП «Нові Яриловичі» по паспортному документу громадянина Білорусі НОМЕР_1 , виданий 03.01.2020, дійсний до 03.01.2030.
В порушення підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 № 150, громадянин Білорусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виїхав за межі України у встановленому порядку після закінчення встановленого чинним законодавством строку тимчасового перебування на території України.
До підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового чи тимчасового захисту відповідач не звертався. Обізнаний, що підстав для його подальшого перебування в Україні не має. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що в країні проживання його життю та здоров`ю нічого не загрожує.
За вчинення правопорушення за ознаками ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення 18.06.2026 Новосанжарським сектором УДМС у Полтавській області ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 3570 грн. 
24.06.2026 Новосанжарським сектором Управління ДМС у Полтавській області прийнято рішення №5333130100021635 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Білорусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно зазначеного рішення вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Білорусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 18.07.2026. 
З рішенням від 24.06.2026 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянин Білорусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ознайомлений 24.06.2026 року та зобов`язався його виконати до 18.07.2026, що підтверджується його підписом у вказаному рішенні.
Але дане рішення відповідачем не виконано.
Також 24.06.2026 Новосанжарським сектором Управління ДМС у Полтавській області прийнято рішення №5333110100018584 про заборону ОСОБА_1 в`їзду в Україну строком на 3 роки.
23 липня 2026 Управлінням ДМС у Полтавській області було прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина Білорусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Примірник рішення відповідачем отримано 23 липня 2026 року, що підтверджується його підписом.
На час розгляду справи зазначене рішення про примусове повернення до країни походження та рішення про його примусове видворення ОСОБА_1 не оскаржив.
Дане рішення не скасовано, а тому є чинним та підлягає до виконання.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі в тексті рішення – Закон).
Згідно статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 Закону, нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування, втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення..
Частиною 5 статті 26 зазначеного Закону встановлено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Відповідачем рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 18 червня 2026 року не виконано.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
За приписами частини 4 статті 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно з ч. 8 ст. 30 Закону положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
ОСОБА_1 не звертався до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем, або особою, котра потребує додаткового захисту, що підтверджується інформацією УДМС України в Полтавській області від 23 липня 2026 року №5310.5/11831-26. 
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу IIІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012 у разі виявлення підстав, передбачених частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду.
За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або за наявності ризику його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, що вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, органи ДМС, орган охорони державного кордону або орган СБУ подають до адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням ПТПІ позовну заяву відповідно до частини першої статті 289 КАСУ.

Відповідно до п «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Однак, обставин, які вказані в статті 5 Конвенції або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та які унеможливлюють примусове видворення відповідача за межі України, судом не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
У відповідача відсутні документи, які б надавали йому право законно перебувати на території України. Перебуваючи на території України протягом значного періоду часу, відповідач не скористався можливістю легалізувати своє перебування. 
У відповідності до положень ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з відповідних заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
Примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.
Оскільки наявні підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його видворення, у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, а підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, - суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Суд вважає, що затримання відповідача, незважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені фактичні обставини, є цілком виправданим, оскільки в даному випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатнім для гарантування виконання відповідачем певних обов`язків, пов`язаних із залишенням території України.
На підставі викладеного суд прийшов до висновку про обґрунтованість підстав вважати можливим ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове видворення, та про необхідність затримання відповідача із поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Частиною 11 ст. 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Оскільки забезпечення примусового видворення відповідача вимагає значного часу, тому суд приходить до висновку, що строк затримання відповідача необхідно встановити шість місяців.
Таким чином позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
Судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України  рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283, пунктами 1 і 2 частини першої статті 289 цього Кодексу виконуються негайно.
Тому рішення в даній справі підлягає до негайного виконання.
Керуючись ст.ст. 246, 289 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Управління державної міграційної служби України в Полтавській області до ОСОБА_1 про адміністративне затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення задовольнити.
Затримати громадянина Білорусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення примусового видворення.
Судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

Рішення підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач - Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, місцезнаходження: м. Полтава, пров. Шкільний, 6, код ЄДРПОУ 37829297;
відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Білорусі, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків не встановлений.

Повний текст судового рішення складено 23.07.2026.

Головуючий      О.А.Самсонова