1	Справа № 335/8492/25  1-кп/335/456/2026 	

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої-адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, громадянина України, українця, освіта середня, одруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , учасника бойових дій, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, - 

В С Т А Н О В И В:

20.05.2025 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_6 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, керуючи автомобілем «Kia Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині автодороги Т0806 зі сторони Аркового мосту в напрямку Балкового мосту в м. Запоріжжі.
 
У цей час, по правому тротуару, по ходу руху автомобіля «Kia Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у зустрічному водію ОСОБА_6 напрямку, здійснювала рух пішохід ОСОБА_4 .
 
Під час руху, в районі ЛЕП № 1 по вищевказаній автодорозі, водій ОСОБА_6 , у зв`язку із зниженням уваги та реакції, а так само порушенням координації дій, викликаних внаслідок вживання наркотичних засобів, діючи із злочинною недбалістю, маючи змогу постійно бачити, що попереду дорога має конструктивні особливості у вигляді закруглення проїзної частини вправо відносно свого руху, не врахував дорожню обстановку та дорожні умови (волога проїзна частина), допустив занос керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого виїхав на правий по ходу свого руху тротуар, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 .
 
Своїми діями водій ОСОБА_6 порушив вимоги п.п. 2.9 а), 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:
 
- п. 2.9 Водієві забороняється:
 
а) «керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;
 
- п. 12.1: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
 
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.
 
У результаті ДТП пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді:
 
- «закриті переломи: 1-11 ребер зліва, 1-5 ребер справа, тіла лівої лопатки, обох кісток правого передпліччя, лонної та сідничної кістки, бокових мас крилу справа, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я»;
 
- «закритий перелом латеральної стінки правої гайморової пазухи, параорбітальна гематома правого ока, кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я»;
 
- «садна м`яких тканин голови, тулуба, кінцівок, правої гомілки, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження».
 
Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке кваліфікується як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
 
Під час судового розгляду кримінального провадження 20 липня 2026 року між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 було укладено угоду про примирення відповідно до вимог статті 471 КПК України, згідно з якою вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за частиною 1 статті 286-1 КК України, істотних для цього кримінального провадження обставин, також сторони обумовили можливість призначення покарання відповідно до статті 69 КК України та можливість переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини 1 статті 286-1 КК України, у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 51000 гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами на строк три роки.
У судовому засіданні обвинувачений та його захисник просили суд затвердити угоду про примирення та призначити ОСОБА_6 узгоджену міру покарання, також обвинувачений зазначив про визнання провини у скоєному злочину та розкаяння у вчиненому.
Потерпіла у судовому засіданні також просила суд затвердити угоду про примирення та призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання. Потерпіла зазначила про те, що у неї відсутні претензії до обвинуваченого, оскільки під час судового провадження він відшкодував їй у повному обсязі завдану шкоду.
Прокурор проти затвердження угоди про примирення не заперечувала.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з такого.
Згідно з частиною 3 статті 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Пунктом 1 частини 1 статті 468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним.
Відповідно до частини 3 статті 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Закон чітко визначає можливість і право сторін укладати угоди про примирення у випадку досягнення відповідної згоди. На зміст угоди можуть впливати тільки волевиявлення сторін потерпілого та підозрюваного (обвинуваченого). Тільки їх переконаннями, домовленостями та намірами і бажаннями можливо обмежити зміст угоди.
Вказане також узгоджується з позицією Верховного Суду, який 10 квітня 2025 року ухвалив Постанову у справі № 756/2340/23, провадження № 51-4436км24 та зазначив, що у вказаній справі у повній мірі забезпечено баланс інтересів сторін угоди і така угода жодним чином не суперечить інтересам суспільства та, що застосування положень ст. 69 КК було адекватним порушеному праву і особистості обвинуваченого.
Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , є нетяжким злочином, міра та механізм призначення покарання, погоджені сторонами угоди, відповідають вимогам й загальним засадам призначення покарання.
Судом також встановлено, що обвинувачений повністю розуміє, що має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, та вона має відповідні права передбачені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України
Обвинуваченому ОСОБА_6 також роз`яснені: наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; характер обвинувачення; узгоджений вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Потерпілій ОСОБА_4 судом також роз`яснений зміст угоди та обмеження у праві на оскарження і позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.
Суд під час судового засідання переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Відповідно до частини 1 статті 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Згідно вимог статті 65 КК України при призначенні покарання судом повинні враховуватись ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні заявлений до Моторного (транспортного) страхового бюро України, військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 просила суд залишити без розгляду, у зв`язку з поданням позову в порядку ЦПК України. ОСОБА_6 відшкодовано ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 200 000 грн. Потерпіла ОСОБА_4 майнових та інших претензій до обвинуваченого не має.
Враховуючи те, що обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, одружений, є військовослужбовцем, учасником бойових дій, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, має ряд відзнак за сумлінну військову службу, а також наявність двох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілій, суд вважає за можливе призначити узгоджене умовами угоди покарання із застосуванням частини 1 статті 69 КК України, з переходом до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини 1 статті 286-1 КК України, у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень, та призначення додаткового покарання, значеного в санкції частини 1 статті 286-1 КК України, у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три роки.
При цьому суд враховує відсутність у потерпілої думки про те, що узгоджена міра покарання є занадто м`якою чи такою, що суперечить інтересам суспільства.
З огляду на зазначене, суд вважає, що умови угоди не порушують жодних прав, свобод чи інтересів сторін, інших осіб та суспільства, узгоджене сторонами покарання відповідає не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим і буде відповідати цілям покарання, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини.
Відповідно до частини 5 статті 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання, яке понесе винна особа. Також КК України не містить жодних заборон чи обмежень щодо застосування статті 69 КК України при призначенні покарання за вчинення кримінального провадження, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України.
Крім цього, суд вважає, що та обставина, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого частиною 1 статті 286-1 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху та експлуатацію транспорту, сама по собі не є підставою для висновку про те, що в будь-якому випадку угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим не відповідає інтересам суспільства, а призначення обвинуваченому покарання із застосуванням статті 69 КК України порушує баланс між приватним інтересом потерпілої та публічним інтересом суспільства в цілому.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України із обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави необхідно стягнути процесуальні витрати, а саме документально підтверджені витрати на залучення експертів в загальному розмірі 8914 грн.
Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК України.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 23.05.2025 на автомобіль «Кіа Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 , підлягає скасуванню на підставі ч.4 ст.174 КПК України.
Керуючись статтями 373, 374, 469, 473-475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим  ОСОБА_6  від 20.07.2026 року.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 20.07.2026 року покарання у виді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Стягнути з обвинуваченого  ОСОБА_6  на користь держави витрати, понесені на залучення експертів в кримінальному провадженні, на суму 8914 (вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 23.05.2025 на автомобіль «Кіа Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 – скасувати.
Речовий доказ у справі: автомобіль «Кіа Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні на майданчику тимчасового тримання ГУНП в Запорізькій області, - повернути за належністю.
Цивільний позов у кримінальному провадженні, заявлений в порядку ст.128 КПК України. потерпілою ОСОБА_4 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - залишити без розгляду, роз`яснивши позивачу можливість звернення з таким позовом в порядку цивільного судочинства.
У разі невиконання угоди про примирення потерпіла має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав передбачених частиною 3статтею 394 КПК України, а саме: обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою – сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; потерпілою виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; не роз`яснення їй наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1