Справа № 756/13486/23 
Провадження № 2/752/387/26

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

20 червня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Плахотнюк К.Г.
за участі секретаря судового засідання - Лісненка А.А.,
позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Судейкіної І.В.,
представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Гоголіної Н.В. у місті Києві в приміщенні суду розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
позивач ОСОБА_1 18.10.2023 року звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_3 ..
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 13.09.2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено усний договір позики, а на підтвердження факту передачі грошових коштів за цим договором у сумі 20 000 доларів США відповідач власноручно написав розписку і отримав від нього грошові кошти.
За умовами усного договору, що підтверджується розпискою, відповідач зобов`язався повернути йому кошти протягом місяця з моменту його повідомлення (надсилання вимоги).
11 липня 2023 року він, позивач, надіслав відповідачу вимогу про повернення коштів від 10.07.2023 року. Вимогу було надіслано на відомі позивачу адреси перебування відповідача, а саме: - АДРЕСА_1 , з якої лист повернувся із зазначенням причин повернення, що адресат відсутній за вказаною адресою; - АДРЕСА_2 , з якої лист повернувся із зазначенням причин повернення, що адресат відмовився від отримання листа.
Станом на час звернення до суду з позовом відповідач не повернув кошти відповідно до умов договору позики, відповідь на вимогу про повернення не надав, відповідно свої зобов`язання за договором не виконав.
Посилаючись на те, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом який видається боржником кредитору за договором позики є підтвердженням укладення договору так і умов договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора грошових коштів.
Сума боргу за договором у гривні станом на день підготовки позовної заяви, а саме 11.10.2023 року складає 730 116, 00 гривень.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму боргу за розпискою від 13.09.2007 року у розмірі 730 116, 00 гривень що складає еквівалент 20 000, 00 доларів США.
06.11.2023 року суддею Оболонського районного суду міста Києва Шролик І.С. було відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики. Розгляд справи призначений за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 23.01.2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики передано на розгляд до Голосіївського районного суду міста Києва.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Плахотнюк К.Г. справу прийнято до провадження, призначено підготовче засідання.
Підготовче провадження закрито 20.08.2024 року.
24.10.2024 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Северин Я.В. про застосування строків позовної давності, обґрунтована тим, що розписка була складена у 2007 році, а вимога про повернення позики та позов до суду були пред`явлені у 2023 році, незважаючи на те, що про порушення свого права позивач міг дізнатися задовго до 2023 року.
Крім того, представник відповідача стверджувала, що з наданої позивачем розписки на підтвердження заявленого позову не зрозуміло, хто отримав кошти, в якій валюті, хто та що має повернути, про яке повідомлення йде мова та кому належить підпис в розписці. Також вказала, що є досить несправедливим стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 730 116, 00 гривень , що еквівалентно 20 000, 00дол. США станом на дату подання позову, адже станом на 2007 рік така сума дорівнювала - 93 502, 57 гривень.
Стверджувала, що для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України у визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її права, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. За змістом цієї норми права початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

24.10.2024 року представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Северин Я.В. подала до суду відзив на позов, строк для подачі якого просила рахувати з 04.10.2024 року, коли вона ознайомилася з матеріалами справи, в тому числі з позовною заявою та додатками до неї.
Представник ОСОБА_4 повідомила суду, що останній не визнає позовні вимоги та обставини, на які посилається ОСОБА_1 у повному обсязі та категорично заперечує щодо них, стверджує, що позивач зловживає своїм правом на судовий захист, вводить суд в оману.
Представник відповідача повідомила суду, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином США та при народженні йому було дано ім`я ОСОБА_6 . У 2000 році ОСОБА_5 змінив ім`я з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », що підтверджується нотаріально посвідченим перекладом заяви про зміну імені від 28.03.2000 року. Громадянства України ОСОБА_5 ніколи не мав, оскільки орієнтовно в 1990 році виїхав на постійне місце проживання до США, де отримав громадянство цієї ж країни. Одночасно з цим, ОСОБА_5 має посвідку на постійне місце проживання в Україні та до 31.07.2023 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_11 визнає, що між ним та ОСОБА_1 мали місце відносини щодо купівлі-продажу транспортного засобу, при цьому між ними ніколи не було зобов`язальних відносин, предметом яких є позика грошових коштів 20 000, 00 доларів США, зазначена сума ОСОБА_1 ніколи в борг йому не передавалась, а надавалась виключно в якості авансового платежу для придбання транспортного засобу, а іншу частину коштів ОСОБА_1 зобов`язався передати йому ж після ввезення автомобіля на митну територію України та його фактичного отримання. При цьому ОСОБА_5 не пам`ятає, чи писав у 2007 році будь-яку розписку з приводу отримання авансу та, чи розраховувався з ним ОСОБА_1 за автомобіль у повному обсязі. На виконання умов домовленості з ОСОБА_1 , ОСОБА_9 було придбано та ввезено в Україну автомобіль 17.10.2007 року, а 30.10.2007 доставлено до Київської регіональної митниці, якою того ж дня було видано ОСОБА_1 тимчасовий талон для реєстрації транспортного засобу, а 26.01.2008 року ним було проведено державну реєстрацію автомобіля на ім`я ОСОБА_1 .
Крім того, представник ОСОБА_4 стверджувала, що надана позивачем на підтвердження заявлених ним вимог розписка від 13.09.2007 року є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом, оскільки її зміст не відповідає правовій природі договору позики та не може підтверджувати наявність у відповідача грошового зобов`язання перед позивачем. Звертає увагу суду, що в розписці від 13.09.2007 року не прописані чітко прізвище, ім`я та по батькові осіб, їх дати народження та паспортні дані, адреси місця реєстрації , ідентифікаційні коди. Особи з іменем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не знайдено, натомість встановлено особу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує представник ОСОБА_4 , що за наявності наведених нею обставин з розписки від 13.09.2007 року не можливо з достовірністю ідентифікувати осіб, які зазначені в ній. Підстави вважати, що ОСОБА_5 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин США та ОСОБА_3 одна й та сама особа - відсутні. Підпис в розписці не розшифрований, оскільки не зазначена інформація про прізвище, ім`я та по батькові особи, яка його проставила, при цьому ОСОБА_5 стверджує що підпис в розписці йому не належить тому, як вочевидь не відповідає його підпису.
Представник ОСОБА_4 також стверджувала, що в розписці наявні виправлення щодо дати її складання, зі змісту розписки не вбачається, що кошти були передані ОСОБА_3 в борг, а також, що він зобов`язується повернути саме кошти в такій сумі ОСОБА_1 . Розписка також не містить дати отримання коштів та строку повернення, не зрозуміло про яке повідомлення йдеться в розписці. Саме по собі отримання коштів, ще не свідчить про наявність відносин позики і, відповідно, обов`язку їх повернути.
У відзиві на позов представник ОСОБА_4 також звертала увагу суду, що позивач, звертаючись до суду з позовом, послався на те, що між ним та відповідачем був укладений усний договір позики, що підтверджується розпискою, однак відповідно до правил частини 1 статті 1047 ЦК України, договір позики на суму 730 116, 00 гривень, що складає еквівалент 20 000, 00 доларів США не міг бути укладений в усній формі.
Просила суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 

05.11.2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Судейкіна І.В. надіслала на адресу суду відповідь на відзив представника ОСОБА_4 на позов ОСОБА_1 .
Представник позивача заперечила твердження представника ОСОБА_4 про те, що спірна сума була начебто авансовим платежем за придбання відповідачем для позивача в США транспортного засобу, що ОСОБА_5 не пам`ятає чи розрахувався ОСОБА_1 за придбаний для нього автомобіль в США, що між сторонами склались відносини купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки в самому тексті розписки немає жодного слова про аванс, за відсутності оплати за придбаний автомобіль навряд чи переоформив би автомобіль на своє ім`я ОСОБА_1 , а з приводу відносин купівлі-продажу транспортного засобу відповідач не пред`являє жодних претензій позивачу.
Стверджувала, що 13.09.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено усний договір позики, а на підтвердження факту передачі грошових коштів за цим договором у сумі 20 000, 00 доларів США відповідач власноручно написав розписку і отримав гроші від позивача, зобов`язався повернути позичені кошти протягом місяця з моменту повідомлення його позивачем. 11 липня 2023 року позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення коштів від 10 липня 2023 року, однак відповідач гроші не повернув. 
Щодо достовірності розписки то представник позивача у відповіді на відзив стверджувала, що власноручно написана відповідачем розписка є належним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про обставини фактично укладеного між сторонами договору позики та підтверджує отримання відповідачем грошових коштів від позивача. На підставі розписки можна встановити дійсні обставини справи, як кредитора, так і боржника, суму позики та встановлений порядок її повернення.
Твердження відповідача, що він позику не брав та розписку не підписував є голослівними, а той факт, що відповідач не пам`ятає обставини написання ним розписки та отримання позики від позивача не звільняє його від зобов`язання виконувати договірні відносини належним чином.
Стверджувала представник позивача, що заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає застосуванню при вирішенні заявленого позову з тих підстав, що строк виконання зобов`язання визначений у розписці від 13.09.2007 року моментом вимоги, а саме протягом місяця після повідомлення відповідача про повернення грошових коштів. 
Представник позивача також не погодилася з посиланням відповідача на несправедливе стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 730 116, 00 гривень, що еквівалентно 20 000, 00 доларів США станом на дату звернення з позовом, оскільки станом на 2007 рік така сума дорівнювала 93 502, 75 гривень стверджуючи, що вони є безглуздими, оскільки у разі належного виконання відповідачем своїх зобов`язань станом на 2007 рік, то предмет позову був би відсутнім взагалі.
Просила позов ОСОБА_1 задовольнити.

22.11.2024 року представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Северин Я.В. подала до суду заперечення на відповідь на відзив.
Адвокат Северин Я.В. послалася на те, що позивач суб`єктивно, на власний розсуд трактує зміст розписки, адже в розписці зовсім не йдеться про те, що відповідач зобов`язується повернути позивачу кошти в сумі 20 000, 00 доларів США протягом місяця після отримання вимоги. Розписка від 13.09.2007 року не може бути визнана борговим документом, оскільки не містить істотних умов договору позики, а саме отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. 
Заперечила твердження позивача, що останній надав відповідачу позику з тих підстав, що він зарекомендував себе позитивно, добросовісно виконавши зобов`язання щодо купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки розписка про отримання коштів була складена 13.09.2007 року, а транспортний засіб для позивача ввезений в Україну тільки 17.10.2007 року, а якщо брати до уваги твердження позивача, то розписка могла бути складена після вказаної дати.
Представник відповідача категорично заперечила твердження позивача, що ОСОБА_5 не заперечує категорично написання ним розписки, не ставить перед судом питання призначення експертизи, адже у відзиві представник відповідача, від його імені, категорично стверджує, що розписку відповідач не писав, порушено питання про зібрання доказів для проведення експертизи та повідомлено, що у 2019 році ОСОБА_5 переніс інсульт, зазнав парезу правих кінцівок, що викликає очевидні складнощі у проведенні почеркознавчої експертизи.
У судовому засіданні під час судового розгляду справи по суті представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Судейкіна І.В. заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики підтримала у повному обсязі. Просила суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою 13 вересня 2007 року у розмірі 730 116, 00 гривень - еквівалент 20 000, 00 доларів США.
Безпосередньо позивач ОСОБА_1 , явка якого у судове засідання була визнана судом обов`язковою, пояснював, що третя особа познайомила його з ОСОБА_11 громадянином Америки, який переганяв автомобілі. Він дав згоду на придбання автомобіля. За автомобіль передав всі гроші одразу. Спочатку сумнівався, а потім погодився і передав всі гроші на початку 2007 року. Автомобіль Мерседес придбав собі за 72 тисячі доларів США, гроші передавав ОСОБА_11 за автомобіль на СТО, що по вулиці Залізничне шосе в місті Києві де відповідач зберігав автомобілі, які переганяв, це був його бізнес. За ці гроші розписку у ОСОБА_11 не брав бо він мав перегнати йому автомобіль і позивач не мав сумніву, що він це зробить. Осінню отримав автомобіль. Строку для повернення грошей переданих 13.09.2007 року не було і не було жодного зв`язку після придбання автомобіля. Позивачу вистачало тих грошей, що він мав, а тому забув за борг ОСОБА_3 , а потім виявив розписку у своїх документах. Коли давав позику паспорта ОСОБА_3 не бачив. Позивач також підтвердив, що його викликали до слідчого для допиту як свідка у кримінальному провадженні і він давав показання, що раніше не мав потреби в грошах. Крім того, позивач ОСОБА_1 пояснював суду, що відповідач мав намір придбати транспортний засіб - автомобіль для організації весільного бізнесу і саме для цього йому були потрібні гроші в сумі 20 000, 00 доларів США. На той час ОСОБА_1 мав можливість надати таку суму грошей ОСОБА_13 , якому довіряв, оскільки їх познайомили спільні знайомі. 
Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 з тих підстав, що ОСОБА_5 не брав у позивача позики, розписка не містить даних про особу, котра її писала. Надана позивачем на підтвердження зазначених ним підстав для позову розписка не є належним і допустимим доказом підтвердження укладення договору позики між позивачем та ОСОБА_9 .
Заслухавши учасників судового розгляду справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
За приписами частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Правилами статті 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
При цьому, принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Відповідно до правил статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

11.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором позики. В обґрунтування підстав для позову, позивач послався, що між ним та відповідачем було укладено усний договір позики. На підтвердження факту передачі грошових коштів за цим договором у сумі 20 000, 00 доларів США відповідач власноручно написав розписку. За умовами усного договору, що підтверджується розпискою, відповідач зобов`язувався повернути кошти протягом місяця з моменту повідомлення його позивачем (надсилання вимоги).
Як видно зі змісту наданої позивачем суду розписки на підтвердження зазначених підстав для позову (дослідженого в судовому засіданні оригіналу) в ній йдеться про наступне - « Я ОСОБА_3 отримав долари США 20 000 (двадцять тисяч доларів СШ від ОСОБА_1 Зобов`язуюсь повернути протягом місяця після повідомлення. 13.09.07. підпис» Внизу аркушу паперу на якому викладено текст розписки «НОМЕР_3 Залізничне шосе «Все для фарбування». (а.с. 4 тому №1 копія розписки).

За даними інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання на запит суду на підставі частини 6 статті 187 ЦПК України про надання відомостей про реєстрацію та інші персональні дані, що містяться в реєстрі територіальної громади/Єдиному державному демографічному реєстрі щодо відповідача у справі ОСОБА_3 ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області надано інформацію - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований в АДРЕСА_3 , знятий з реєстрації 31.07.2023 року (а.с. 22 зворот).
Представництво інтересів відповідача ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) представляють адвокати адвокатського об`єднання «Дексі Лексі» на підставі договору №01-10/2025 про надання правничої (правової) допомоги укладеного 02 жовтня 2025 року з ОСОБА_9 (а.с.76-83 тому №1).
Крім того, на підтвердження наявності очевидних складнощів для проведення почеркознавчої експертизи з огляду на те, що у 2019 році ОСОБА_5 переніс інсульт, в результаті чого зазнав, у тому числі, парезу правих кінцівок, стороною відповідача в додатку до заперечень на відповідь на відзив додано виписку з медичної карти стаціонарного хворого №ІХ-190528/01594 від 28.05.2019 року відносно хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.1440 тому №1).
Зазначені обставини стали підставою для висновку суду, що ОСОБА_5 ідентифікував себе з ОСОБА_3 до якого позивач ОСОБА_1 заявив спір, а відтак ОСОБА_3 і ОСОБА_5 є однією і тією ж особою.
Заперечуючи проти позову, пред`явленого до ОСОБА_3 , представники ОСОБА_4 повідомили суду, що ОСОБА_5 є громадянином США,котрий має посвідку на постійне місце проживання в Україні та до 31.07.2023 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . При народженні ОСОБА_4 , йому було дано ім`я « ОСОБА_7 », однак 28.03.2000 року він змінив своє ім`я « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ». Зі сплином шістнадцяти років з дня складення розписки від 13.09.07 ОСОБА_5 пригадав ОСОБА_1 та взаємовідносини які їх пов`язували. Для придбання автомобіля ОСОБА_1 отримував від останнього авансовий платіж в сумі 20 000, 00 доларів США, а іншу частину коштів ОСОБА_1 зобов`язувався передати ОСОБА_14 після ввезення автомобіля та його фактичного отримання. При цьому ОСОБА_5 не пам`ятає чи писав будь-яку розписку. Свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконав, автомобіль Мерседес ввіз на митну територію України 17.10.2007 року, 30.10.2007 року ОСОБА_1 було видано тимчасовий талон для реєстрації транспортного засобу, а 26.01.2008 року було проведено державну реєстрацію автомобіля.

Так на підтвердження громадянства США та права постійного проживання на території України суду надано копію паспорта ОСОБА_4 № НОМЕР_1 від 05.10.2018 року та копію посвідки на постійне проживання на території України громадянина США ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.104,105 тому №1).
Як видно зі змісту заяви про зміну імені, 28.03.2000 року за заявою ОСОБА_15 судом ESEOS змінено ім`я ОСОБА_16 на ОСОБА_17 (а.с.107-108).
За даними уніфікованої митної квитанції МДЖ-1 серії КА №232841 від 17.10.2007 року через митний орган Південна регіональна митниця (відділ митного оформлення автотранспорту) ОСОБА_11 ввіз автомобіль Mersedes - Benz ML 350, рік випуску 2007. 30 жовтня 2007 року Київською регіональною митницею 100000001 відділ митного оформлення автотранспортних засобів було видано посвідчення серії НОМЕР_2 про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля Mersedes - Benz ML 350, рік випуску 2007 на ім`я ОСОБА_1 , видано номерні знаки типу «Транзит» на підставі квитанції МД-1 КА№232841 ПРМ, договору купівлі-продажу транспортного засобу. (а.с.111-116 тому №1).

Щодо обставин, якими сторони у справі обґрунтовували підстави для позову та їх заперечення, то твердження представника відповідача, що грошові кошти від позивача у розмірі 20 000, 00 доларів США 13.09.07 року ОСОБА_5 брав, як аванс для придбання в США замовленого ОСОБА_1 автомобіля не були визнані представником позивача з тих підстав, що в тексті розписки немає жодного згадування про авансовий платіж за автомобіль для ОСОБА_1 з чим також погоджується суд, відповідно не приймає до уваги такі заперечення.

Суд також не приймає до уваги твердження представника позивача з приводу того, що ОСОБА_1 на прохання відповідача позичив грошові кошти ОСОБА_3 вже після того, як були досягнуті домовленості по ввезеному автомобілю Mersedes - Benz модель ML 350 2007 року випуску, тому як відповідач зарекомендував себе з позитивної сторони, виконуючи зобов`язання по автомобілю, то у позивача не було підстав вважати, що ОСОБА_18 не поверне позивачеві грошові кошти, оскільки судом встановлено, що ввезення ОСОБА_9 на територію України з США автомобіля Mersedes - Benz модель ML 350 2007 року випуску мало місце 17.10.2007 року, а тимчасове реєстраційне посвідчення на цей же автомобіль ОСОБА_1 отримав 30.10.2007 року, що мало місце після написання розписки.
Посилання представника позивача, що сторона відповідача не заперечує категорично написання 13.09.2007 року розписки про отримання від позивача 20 000, 00 доларів США та не надає суду відповідного доказу не заслуговують на увагу суду, оскільки представником відповідача ОСОБА_4 - адвокатом Северин Я.В. вживалися дії для отримання вільних зразків підпису та почерку останнього, що вчинялися в межах 2007 року та надано підтвердження щодо стану здоров`я ОСОБА_4 , що свідчить про неможливість виконання ним експериментальних зразків для забезпечення проведення судової почеркознавчої та технічної експертиз для перевірки належності ОСОБА_14 підпису та почерку в розписці, що надана позивачем на підтвердження зазначених підстав для позову.

Наразі, за результатами судового розгляду судом встановлено як достовірні обставини що між сторонами у 2007 році мали місце правовідносини щодо ввезення ОСОБА_9 із США на територію України транспортного засобу для ОСОБА_1 та придбання останнім автомобіля, котрий був ввезений на територію України для нього ж ОСОБА_9 ; що ОСОБА_3 і ОСОБА_5 є однією і тією ж особою.
У той же час, судом не встановлено достовірних обставин щодо написання ОСОБА_3 13.09.07 розписки про отримання від ОСОБА_1 20 000, 00 доларів США, не спростовано твердження позивача, що підпис у зазначеній розписці виконаний ОСОБА_3 , котрий є ОСОБА_9 , оскільки за давністю написання розписки відсутні вільні зразки підпису та почерку, що були виконані ОСОБА_9 у межах 2007 року, та відсутність у відповідача можливості за станом здоров`я виконати експериментальні зразки підпису та почерку.
Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , представники відповідача звертали увагу суду, що позивач в обґрунтування позову посилається на укладення ним із відповідачем договору позики в усній формі, в той час, як такий договір , якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян має бути укладений в письмовій формі, а розписка від 13.09.07 року не підтверджує факту укладення між позивачем та відповідачем договору позики, відповідно вважали, що будь-які підстави застосування до заявленого спору статей 1046,1047 ЦК України відсутні.
Відповідно до положень статті  509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Правилами статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.ст. 526, 530 ЦК України).
Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд має виявити справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Чинним законодавством, зокрема ЦК України майже не встановлено вимог до змісту боргової розписки, відповідно велике значення при вирішенні таких спорів мають саме правові висновки Верховного Суду.

Постанова Верховного Суду від 22.08.2019 року у справі №369/3340/16-ц містить висновки, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Вивчивши зміст зафіксованого на папері тексту, наданого суду позивачем на підтвердження зазначених ним підстав для позову, як розписку, з датою 13.09.07, копія якого відповідає оглянутому в судовому засіданні оригіналу, інші наявні в матеріалах справи документи та встановивши обставини справи, суд не може дійти висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склались відносини, що випливають із договору позики. Зміст дослідженого судом тексту, поданого суду як розписку, свідчить тільки про зафіксовану інформацію, а саме - отримання ОСОБА_3 20 000, 00 доларів США від ОСОБА_1 та зобов`язання повернути протягом місяця після повідомлення, а також дату 13.09.07 підпис, отже у суду відсутні підстави для висновку про отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 20 000, 00 доларів США у позику.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином, матеріалами справи не підтверджено і не встановлено судом під час судового розгляду справи по суті, що між сторонами у справі мали місце правовідносини щодо договору позики, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики не можуть бути задоволені судом.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. 
На підставі викладеного , керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики, відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя К.Г. Плахотнюк