Справа № 487/6574/26 
Провадження № 3/487/1103/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2026 року м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання Поліщук І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Миколаєві матеріали, які надійшли від Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянинку України, не працюючу, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП
ВСТАНОВИВ:
05.08.2026 року о 10:00 год. ОСОБА_1 за адресою свого мешкання АДРЕСА_1 , повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення (постанова Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.10.2025 року у справі №487/6614/25) ухилилася від виконання батьківських обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя для свого сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: не забезпечила дитині безпечні умови за місцем проживання, штучно створила незадовільні побутові умови. Так в оселі антисанітарні умови проживання, в кімнатах розкидані брудні речі та сміття, брудний посуд з недоїдками, в кімнатах відчувається стійкий неприємний сморід, на підлозі фекалії тварин, відсутній доступ до ванної та кухонної кімнати.
Вказаними діями ОСОБА_1 порушила вимоги передбачені ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства».
У судове засідання ОСОБА_1 повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена своєчасно належним чином.
Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. 
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Вимогами ст.252 КпроАП України встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною першою статті 184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 184 КУпАП настає за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Положеннями ст. 150 СК України передбачено, що Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; Батьки зобов`язані поважати дитину; Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ст. 184 КпроАП України є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх. Об`єктивна сторона за ч. 2 ст. 184 КпроАП України, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.
Як орієнтує Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (ч. 2 п. 16 постанови).
Таким чином, враховуючи викладене, та встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновків, що ОСОБА_1 допустила повторне протягом року після накладення адміністративного стягнення, ухилилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.184 КУпАП.
Так, вина ОСОБА_1 у вчинені вказаного адміністартивного правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення від 11.08.2026 року серії ВАД №876149, рапортом інспектора СЮП ВП МРУП ГУНП в Миколаївській області Гуліди А. від 11.08.2026 року, копією паспорту ОСОБА_1 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фототаблицями, копією постанови Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.10.2025 року по справі №487/6114/25, за якою ОСОБА_1 визнанно винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП. 

При застосуванні адміністративного стягнення суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 23 КпроАП України метою адміністративного стягнення є виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
З огляду на викладене, враховуючи характер вчиненого правопорушення, дані про особу правопорушника, ступінь її вини, суд вважає що виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення нею нових правопорушень можливо шляхом призначення стягнення у вигляді штрафу в межах санкції даної статті, яке є необхідним і достатнім, та згідно ст. 23 КпАП України, відповідає меті адміністративного стягнення.
Відповідно до ст.40-1 КУпАП у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення сплачується судовий збір у розмірі 665,60 грн..
Керуючись ст. ст.40-1, 184,278,280,283,284 КУпАП України
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  визнати винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.184 КУпАП та накласти стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.. (Отримувач: Миколаїв.ГУК/Заводськ.р-н/21081100; Код отримувача (ЄДРПОУ) 37992030; Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.); Номер рахунку (IBAN): UA698999980313030106000014480; Код класифікації доходів бюджету: 21081100; Найменування коду класифікації доходів бюджету: Адміністративні штрафи та інші санкції; Наявність відомчої ознаки: "00" Без деталізації за відомчою ознакою).
Стягнути з  ОСОБА_1  в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 грн. Реквізити рахунків для сплати судового збору в Заводському районному суді м.Миколаєва: Отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UA908999980313111256000026001; Код класифікації доходів бюджету 22030106; Призначення платежу: 101; РНОКПП; Судовий збір стягнутий з ОСОБА_1 на користь держави, за постановою №487/6574/26
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Постанова може бути оскаржена в Миколаївському апеляційному суді через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня її винесення.
Строк пред`явлення постанови до виконання - три місяці.

Суддя: І.О.Притуляк