ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 380/8058/25
адміністративне провадження № К/990/9389/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Шарапи В.М.,
суддів - Берназюка Я.О., Чиркіна С.М.,
розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року (головуючий суддя Довга О.І., судді Запотічний І.І., Шинкар Т.І.) 
у справі № 380/8058/25 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області), в якому просив: 
- визнати протиправним рішення ГУ ПФУ у Львівській області № 913080177428 від 26 березня 2025 року про відмову у перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду № 30 від 18 березня 2025 року, виданої Восьмим апеляційним адміністративним судом; 
- скасувати рішення відповідача № 913080177428 від 26 березня 2025 року;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду № 30 від 18 березня 2025 року, виданої Восьмим апеляційним адміністративним судом, з урахуванням виплачених сум.
1.1. Позов обґрунтовано тим, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня відповідного року, на іншу розрахункову величину, яка Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), є неправомірним.
2. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Львівській області №913080177428 від 26 березня 2025 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01 січня 2024 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 18 березня 2025 року №30, виданої Восьмим апеляційним адміністративним судом, із урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
3. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 14 січня 2026 року скасував рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року та ухвалив нову постанову про відмову у задоволенні позову.
4. Суди попередніх інстанцій встановили:
4.1. Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ України у Львівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
4.2. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у справі №380/21956/24 Восьмим апеляційним адміністративним судом видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 18 березня 2025 року №30 станом на 01 січня 2024 року.
4.3. 19 березня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 січня 2024 року з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року. До заяви додано вищевказану довідку від 18 березня 2025 року №30.
4.4. За наслідками розгляду заяви та доданих до неї документів ГУ ПФУ у Львівській області прийнято рішення №913080177428 від 26 березня 2025 року, яким відмовлено позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Вказане рішення мотивоване тим, що оскільки відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року № 3460-IX (далі - Закон № 3460-IX) прожитковий мінімум для працездатних осіб, з якого встановлюється базовий розмір посадового окладу судді, у порівнянні з минулим роком не змінився та складає 2102,00 грн, право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці відсутнє.
4.5. Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом. 
5. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20 лютого 2025 року у справі №420/3716/24, за якими заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року (3028 грн) на іншу розрахункову величину, яка Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн), на підставі абз. 5 статті 7 Закону № 3460-IX, є протиправною. Суд дійшов висновку, що позивач має право на здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено станом на 01 січня 2024 року (3028,00 грн).
6. Суд апеляційної інстанції, не погодившись з таким висновком, відмовив у задоволенні позову. Позицію суду мотивовано тим, що з 01 січня 2024 року положення статті 7 Закону №3460-ІХ встановили, окрім прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн, спеціальний прожитковий мінімум, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 грн. Відповідно, зміни розміру складових суддівської винагороди діючих суддів з 01 січня 2024 року не відбулося, оскільки величина, що використовується для обчислення посадового окладу суддів, залишилась незмінною. Апеляційним судом враховано позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
7. ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року залишити в силі.
7.1. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі слугувало неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України).
Зокрема, скаржник стверджує про те, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови застосував положення статей 135, 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 7 Закону №3460-ІХ та статей 126, 130 Конституції України без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2025 року у справі № 420/3716/24.
7.2. Позивач вважає, що спеціальним Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги повинен братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Зазначена конституційна гарантія незалежності суддів не може зазнавати змін без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, тобто суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів», який має перевагу перед загальним законодавством.
8. ГУ ПФУ у Львівській області у відзиві на касаційну скаргу просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року - без змін.
8.1. Відповідач наполягає на тому, що у 2024 році для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб відповідно до Закону № 3460-IX. Вказує, що після 18 лютого 2020 року не приймалися нормативно-правові акти щодо зміни розміру складових суддівської винагороди.
На підтвердження своєї позиції пенсійний орган посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24.

Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
9. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
10. Суд звертає увагу на те, що з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2026 року у справі №200/2309/25 відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2025 року у справі № 520/32171/24, у якій викладено правовий висновок про те, що для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн відповідно до Закону № 3460-IX та, відповідно, що з 01 січня 2024 року не відбулась зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а отже відсутні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачці як судді у відставці; та виснував таке:
«Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги повинен братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Зазначена конституційна гарантія незалежності суддів не може зазнавати змін без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, тобто суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року (3028,00 грн) на іншу розрахункову величину, яка Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", є протиправною.
…
у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік станом на 1 січня, а також зумовленим цим зростанням розміру суддівської винагороди, розрахунок якої здійснюється на основі прожиткового мінімуму, у суддів у відставці виникає право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання;
для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі, встановленому законом про Державний бюджет України на відповідний рік та, відповідно, у разі його збільшення порівняно з попереднім роком з 01 січня наявні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.»
11. Правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20 лютого 2025 року у справі № 420/3716/24, на яку посилається у своїй скарзі позивач, було враховано судовою палатою для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду під час ухвалення постанови від 17 лютого 2026 року у справі №200/2309/25.
12. Суд також враховує, що 25 червня 2026 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та Закону України «Про Вищу раду правосуддя» щодо удосконалення декларацій доброчесності судді та родинних зв`язків судді» від 09 червня 2026 року № 4905-IX, яким частину третю статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено абзацом такого змісту: «Для визначення базового розміру посадового окладу судді не може застосовуватися інша вартісна величина, ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, передбачений абзацом четвертим частини другої статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», в розмірі, встановленому для цієї соціальної і демографічної групи населення законом України про Державний бюджет на відповідний рік». Ця законодавча зміна узгоджується з наведеним підходом Верховного Суду, однак не є самостійною підставою для вирішення цього спору щодо правовідносин, які виникли до набрання нею чинності.
13. Щодо позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24, то спірні правовідносини у справі стосувались проведення розрахунку при звільненні та виключенні зі штату судді Вищого адміністративного суду України, зокрема, обрахунку розміру суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги у зв`язку з відставкою судді. Натомість, у справі, яка розглядається, предмет спору стосується перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2024 року.
14. Правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 240/9028/24 не спростовують висновку суду першої інстанції у цій справі, з огляду на відмінність предмета спору та фактичного складу правовідносин.
15. Відтак, Восьмий апеляційний адміністративний суд помилково поширив висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 24 квітня 2025 року у справі №240/9028/24, на правовідносини, які не є подібними за предметом спору, змістом позовних вимог та фактичними підставами їх виникнення.
16. Таким чином, Верховний Суд вважає, що відмова ГУ ПФУ у Львівській області ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на тій підставі, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для обрахунку базового розміру посадового окладу судді, з 2020 року не змінювався, є протиправною та суперечить вимогам частини другої статті 130 Конституції України і частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
17. Таким чином, суд апеляційної інстанції допустив неправильне тлумачення норм матеріального права, відмовивши у задоволенні позовних вимог. У свою чергу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду від 18 березня 2025 року №30, виданої Восьмим апеляційним адміністративним судом.
18. Відповідно до частини першої статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
19. З огляду на викладене, Суд вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасувати оскаржувану постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року та залишити в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року.
Керуючись статтями 341, 345, 352, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі №380/8058/25 скасувати.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року у справі №380/8058/25 залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді: Я.О. Берназюк

С.М. Чиркін