ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/9244/25

Головуючий суддя І інстанції – Голобутовський Р.З.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),
суддів: Чередниченка В.Є., Шальєвої В.А., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 в адміністративній справі №160/9244/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування наказу, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив:
- визнати протиправною діяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 №294-рс від 04.07.2025 в частині призначення та зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на посаду навідника 4 зенітного кулеметного відділення 3 зенітного кулеметного взводу 6 зенітної кулеметної роти;
- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №196 від 10.07.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до списків особового складу військової частини;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виключити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із списків особового складу військової частини;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 виключити з військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та видати військово-обліковий документ з відміткою про виключення з військового обліку. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.
ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що оскільки позивач виключений з військового обліку та не належить до жодної з вищевказаних категорій, у ІНФОРМАЦІЯ_6 не було жодних правових підстав для його примусового доставлення, направлення на військово-лікарську комісію (далі - ВЛК) чи призову на військову службу. Тобто, будь-які дії щодо мобілізації особи яка виключена з військового обліку є перевищенням владних повноважень. Вказано, що застосування до позивача сучасних критеріїв придатності (які є значно суворішими порівняно з редакцією 2020 року) визначених у Додатку 1 до наказу Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 р. є прихованим способом скасування раніше набутого права на звільнення від військового обов`язку, оскільки статус «виключений з військового обліку» за станом здоров`я за законом № 2232-XII є остаточним і не передбачає періодичного переогляду, будь-які дії щодо його примусового «поновлення» на обліку суперечать статті 58 Конституції України.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 .
26.02.2025 ОСОБА_1 було доставлено працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних.
27.02.2025 ОСОБА_1 було мобілізовано та направлено для проведення базової загальновійськової підготовки до навчальної частини НОМЕР_4 .
ОСОБА_1 проходив базову загальновійськову підготовку на базі військової частини НОМЕР_4 з 01.05.2025 по 10.06.2025. За результатами цієї підготовки йому було присвоєно військово-облікову спеціальність (ВОС) 100 - « ІНФОРМАЦІЯ_7 ».
08.07.2025 ОСОБА_1 був виключений із списків військової частини НОМЕР_4 у зв`язку з направленням для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 за посадою навідника, до списків особового складу якої він був зарахований 10.07.2025 наказом №196.
Станом на день розгляду справи судом, ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Ця частина здійснює облік та забезпечення військовослужбовця і має компетенцію виключати його зі списків особового складу.
ОСОБА_1 було призначено наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 04.07.2025 №294-рс на посаду навідника 4 зенітного кулеметного відділення 3 зенітного кулеметного взводу б зенітної кулеметної роти, та з 10.07.2025 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення згідно наказу №196 від 10.07.2025 року командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині).
Не погоджуючись з діями ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову на військову службу, та як наслідок, вважаючи протиправними накази військової частини НОМЕР_2 №294-рс від 04.07.2025 в частині призначення та зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на посаду навідника 4 зенітного кулеметного відділення 3 зенітного кулеметного взводу 6 зенітної кулеметної роти, військової частини НОМЕР_1 №196 від 10.07.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до списків особового складу військової частини, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позових вимог, суд першої інстанції виходив з того, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.
Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку виходить з наступного. 
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України та який триває і на сьогодні.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - ЗУ № 3543-XII).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частин 3, 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Частина 5 ст. 22 Закону № 3543-XII передбачає, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення № 154) передбачені завдання територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а саме: виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства (п. 8 Положення № 154).
Відповідно до п. 9 Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: взаємодіють з місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування з питань військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку); здійснюють контроль за проведенням на підприємствах, у закладах освіти роботи з ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час.
Відповідно до п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок № 1487), районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них тощо.
Відповідно до частини 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Приписами ст. 37 Закону №2232-ХІІ врегульовані підстави для взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону №2232-ХІІ (в редакції станом на 27.02.2025) взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України на військовий облік військовозобов`язаних зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України
Як видно з наявного в матеріалах справи належного позивачу Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_5 від 04.03.2020, в останньому містяться записи про визнання позивача непридатним для проходження військової служби зі зняттям з військового обліку. 
Зазначено, що призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_8 позивач був зарахований у запас 04.04.2019 за ст. 38 «а» Наказу Міністерства оборони України № 402/2008. 
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до ст. 38 «а» Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 особи із серцевою недостатністю II-Б-III стадії визнаються непридатними до військової служби та підлягають саме виключенню з військового обліку.
Однак, в наведеному посвідченні в розділі «відмітки про військовий облік» міститься запис саме про зняття позивача з військового обліку 04.03.2020, що є відмінним від виключення з військового обліку.
Отже, з зазначених обставин справи видно, що в наведеному Тимчасовому посвідченні позивача наявні розбіжності щодо того, чи останній, внаслідок наявного у нього захворювання був виключений чи знятий з військового обліку, а тому у відповідача були наявні правові підстави для уточнення його даних та постановки на облік з метою достовірного формування державного реєстру «Оберіг».
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що законодавець виокремлює поняття «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку», при цьому, при знятті з військового обліку Законом передбачено можливість повторного взяття військовозобов`язаного на такий облік.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.05.2025 по справі № 280/2880/24, які враховуються судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Також, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що з огляду на зміну розкладу хвороб, передбаченого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 № 402 та значним проміжком часу, попередній медичний висновок втратив актуальність і потребував обов`язкового перегляду ВЛК.
Крім того, Укази Президента України «Про введення воєнного стану» та «Про загальну мобілізацію» обґрунтовували суспільну необхідність та обов`язок держави перевірити мобілізаційний ресурс. 
Так, висновок ВЛК від 2019 року відображав стан здоров`я позивача на момент його огляду і втратив актуальність, тому як постанови ВЛК мають обмежений строк дії (від 1 до 5 років, залежно від категорії обліку та стану).
Отже, в умовах дії правового режиму воєнного стану та загальної мобілізації, ТЦК зобов`язаний встановити реальний ступінь придатності особи до служби, що можливо лише шляхом направлення її на повторний огляд.
В свою чергу, відповідно до довідки ВЛК від 27.02.2025 № 10948, позивач був визнаний здоровим та придатним до військової служби.
При цьому, з матеріалів справи видно, що наведена довідка ВЛК з підстав наявності у позивача відповідних захворювань, останнім до ВЛК вищого рівня оскаржена не була.
Також, колегія суддів апеляційного суду враховує наявність в матеріалах справи довідку позаштатної постійно діючої гарнізонної військово-лікарської комісії № в/чА1615 від 18.04.2025 № 2025-0414-1105-5123-3, якою позивача було визнано придатним до проходження військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Відтак, оскільки були наявні розбіжності щодо виключення позивача з військового обліку чи зняття з нього за станом здоров`я та встановлення за результатом повторного проходження ВЛК придатності до проходження військової служби, то відповідно вчинення мобілізаційних заходів щодо останнього в частині призову та направлення для проходження військової служби є правомірним.
У зв`язку з зазначеним відсутні і правові підстави для задоволення позовних вимог і щодо зобов`язання виключити позивача з військового обліку з виданням відповідних військово-облікових документів.
Що стосується посилань позивача на наявність розбіжностей у довідці ВЛК від 27.02.2025 № 10948 та довідці позаштатної постійно діючої гарнізонної військово-лікарської комісії № в/чА1615 від 18.04.2025 № 2025-0414-1105-5123-3 в частині можливості проходження військової служби позивачем у всіх родах військ чи тільки у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що з огляду на зміст довідки від 18.04.2025 № 2025-0414-1105-5123-3 позивач наділений правом на подання рапорту на його переведення на службу до відповідних військових частин.
Також, що стосується посилань позивача на те, що застосування до останнього сучасних критеріїв придатності (які є значно суворішими порівняно з редакцією 2020 року) визначених у Додатку 1 до наказу Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 р. є прихованим способом скасування раніше набутого права на звільнення від військового обов`язку та суперечить статті 58 Конституції України, то колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у Рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України: випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Тобто дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами правовідносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (стаття 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак, у цьому випадку йдеться не про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, а поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає національним інтересам держави.
Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
З часу набрання чинності змін до Закону № 2232-XII він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.
Законне взяття позивача на військовий облік не може вважатися звуженням змісту та обсягу його конституційних прав і свобод.
Окрім того, у спірних правовідносинах відсутні підстави стверджувати про наявність зворотної дії закону або іншого нормативно-правового акта в часі, оскільки спірні між сторонами у цій справі правовідносини виникли у 2025 році, тобто після внесення відповідних змін до законодавства.
Що стосується правомірності скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 №294-рс від 04.07.2025, наказу командира військової частини НОМЕР_1 №196 від 10.07.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини та зобов`язання виключення з цих списків, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до п.2 розділу ХІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280 військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 30-32 розділу II цієї Інструкції. Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині незалежно від номенклатури посад для призначення. Накази по стройовій частині видаються всіма військовими частинами, що формуються та утримуються на окремому штаті.
Відтак, оскільки рішення відповідача про мобілізацію позивача до Збройних Сил України були визнанні правомірними, то відповідно правомірними є наказ командира військової частини НОМЕР_2 №294-рс від 04.07.2025 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 №196 від 10.07.2025 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини, а також відсутні підстави для виключення з цих списків.
Інші доводи позивача, що викладені в апеляційній скарзі до уваги колегією суддів не приймаються, тому як не мають правового значення для вирішення справи, в тому числі з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hirvisaari.» (заява №49684.99 від 27.09.2001) (п.30), у якому ЄСПЛ відзначив, що: незважаючи на те, що §1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди мотивувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції даної постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 в адміністративній справі №160/9244/25 – змінити шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції даної постанови.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 в адміністративній справі №160/9244/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко 

суддя В.А. Шальєва