Єдиний унікальний номер 148/949/26
Номер провадження 2/142/432/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України
13 серпня 2026 року с-ще Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді Гринишиної А.А.
з участю 
секретаря судового засідання Курасевич В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Піщанка Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, та додані до неї матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2026 року до Піщанського районного суду Вінницької області з Тульчинського районного суду Вінницької області за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 травня 2026 року дану позовну заяву було передано для розгляду судді Гринишиній А.А.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суддею Тульчинського районного суду Вінницької області Дамчуком О.О. 03 квітня 2026 року було направлено запит до Студенянської сільської громади щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.
08 квітня 2026 року надійшла відповідь від старости Кукулівського старостинського округу № 2 Студенянської сільської ради Л. Статієнка, відповідно до якої ОСОБА_1 на території Студенянської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстрована, однак за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При цьому у позовній заяві позивачем прізвище відповідача зазначено як « ОСОБА_2 », однак відповідно до відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача її прізвище зазначено як « ОСОБА_3 ». У зв`язку з цим у даному рішенні суд зазначає прізвище відповідача як « ОСОБА_1 ».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.05.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 157290. Відповідно до індивідуальної частини договору № 157290 про надання фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу позику у сумі 3 500,00 грн. Позивач зазначає, що ТОВ «Авентус Україна» виконало умови договору про надання фінансового кредиту № 157290 від 12.05.2018 року та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 3 500,00 грн. Водночас відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становила 14 610,00 грн., з яких сума основного боргу 3 500,00 грн., сума боргу за процентами 1 890,00 грн., сума боргу за пенею і штрафами 9 220,00 грн. Позивач зазначає, що 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 1, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 06.12.2018 року було укладено додаткову угоду № 9 та підписано реєстр прав вимоги № 10 від 06.12.2018 року, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 157290 від 12.05.2018 року перейшло до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 року відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС», а наказом № 55-к від 25.07.2024 року внесено відповідні зміни до облікових та інших документів товариства. Позивач зазначає, що внаслідок укладення договору факторингу та переходу права вимоги ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 157290 від 12.05.2018 року. Договір про надання фінансового кредиту № 157290 від 12.05.2018 року був укладений в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». При укладенні договору на фінансовий номер телефону відповідача був відправлений одноразовий ідентифікатор, який був використаний для прийняття та підтвердження умов договору. Шляхом введення коду підтвердження позичальник підписала та прийняла пропозицію і підтвердила укладення договору. Позивач посилається на те, що відповідно до умов договору позичальник погодилася на передачу персональних даних третім особам для захисту законних прав та інтересів кредитора, стягнення заборгованості за договором, договірної неустойки, збитків та інших засобів правового захисту. Позивач вказує, що відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 14 610,00 грн. Крім того, позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 3 194,69 грн. та 3% річних у розмірі 1 316,10 грн., у зв`язку з чим загальна сума заявленої до стягнення заборгованості становить 19 120,79 грн.
Таким чином, позивач вважає, що відповідач неналежним чином виконала свої зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту № 157290 від 12.05.2018 року, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку. Згідно з розрахунком позивача загальна сума заборгованості відповідача становить 19 120,79 грн., з яких 14 610,00 грн. заборгованість за кредитним договором, 3 194,69 грн. інфляційні втрати та 1 316,10 грн. 3% річних. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 157290 від 12.05.2018 року у загальному розмірі 19 120,79 грн., судовий збір у розмірі 2 622,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Ухвалою судді Піщанського районного суду Вінницької області від 12 травня 2026 року постановлено відкрити провадження у даній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час та місце проведення судового засідання, призначено судове засідання на 09 годину 30 хвилин 12 червня 2026 року, яке в подальшому, у зв`язку з неявкою відповідача, було відкладено, востаннє на 13 серпня 2026 року.
Ухвалою суду від 13 серпня 2026 року постановлено провести заочний розгляд цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» повноважного представника у судове засідання 13 серпня 2026 року не направив, проте у позовній заяві просив суд розгляд справи проводити без участі представника позивача та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення у разі неявки відповідача.
Відповідач ОСОБА_1 у судові засідання, у тому числі 13 серпня 2026 року, не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином що підтверджується її підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, з яким відповідачу було направлено повістки про виклик до суду.
При цьому суд враховує, що відповідно до положень п. 1, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Враховуючи, що сторони не прибули у судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, тому суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подав, суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ч. 1 ст. 280, ч. 4 ст. 223 ЦПК України. 
Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав.
Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
На підставі наданих суду доказів встановлено, що 12 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 157290.
Відповідно до індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 157290 ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачу фінансовий кредит у розмірі 3 500,00 грн.
Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту № 157290 від 12.05.2018 року та перерахувало відповідачу безготівковим шляхом грошові кошти у розмірі 3 500,00 грн.
Таким чином, первісний кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав, натомість відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення отриманих коштів та виконання інших передбачених договором платежів, унаслідок чого утворилася заборгованість.
З кредитного договору № 157290 від 12.05.2018 року вбачається, що його укладено в електронній формі відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Як убачається з наданих позивачем матеріалів, при укладенні договору про надання фінансового кредиту № 157290 від 12.05.2018 року відповідач пройшла процедуру ідентифікації, після чого на її фінансовий номер телефону було направлено одноразовий ідентифікатор, який був використаний для прийняття та підтвердження умов договору. Шляхом введення отриманого коду підтвердження позичальник підтвердила прийняття пропозиції та укладення кредитного договору.
З огляду на наведене суд приходить до висновку, що кредитний договір № 157290 від 12.05.2018 року був укладений сторонами в електронній формі з дотриманням передбаченого законодавством порядку його укладення та підписання.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми.
Відповідно до ч. 3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та надані позивачем докази, суд вважає доведеним факт укладення між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 договору про надання фінансового кредиту № 157290 від 12.05.2018 року, а також факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 3 500,00 грн.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
За нормою ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконала взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, у зв`язку з чим станом на дату розрахунку утворилася заборгованість.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 157290 від 12.05.2018 року становить 14 610,00 грн., з яких: 3 500,00 грн. - сума основного боргу; 1 890,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 9 220,00 грн. - сума заборгованості за пенею та штрафами.
Зазначений розрахунок узгоджується з іншими наданими суду доказами та відповідачем не спростований.
Разом з тим позивач, крім суми основної заборгованості, просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 3 194,69 грн. та три проценти річних у розмірі 1 316,10 грн.
З огляду на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України та встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, суд вважає вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних такими, що ґрунтуються на законі, за умови підтвердження їх розрахунку матеріалами справи.
Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як убачається з матеріалів справи, 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 1, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами.
У подальшому, 06.12.2018 року між сторонами укладено додаткову угоду № 9 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 10, відповідно до якого право вимоги до ряду боржників, у тому числі за кредитним договором № 157290 від 12.05.2018 року, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
Відповідно до матеріалів справи, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 25.07.2024 року було перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС», що підтверджується відповідними документами про зміну найменування юридичної особи.
Отже, судом встановлено, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» є правонаступником прав та обов`язків ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» щодо права вимоги за кредитним договором № 157290 від 12.05.2018 року.
Відповідно до наданого позивачем витягу з реєстру прав вимоги та розрахунку заборгованості, за відповідачем обліковується заборгованість за кредитним договором № 157290 від 12.05.2018 року в загальному розмірі 14 610,00 грн.
У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували погашення відповідачем зазначеної заборгованості або належне виконання нею своїх зобов`язань за кредитним договором.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Положення ст. 81 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд приймає наданий позивачем розрахунок заборгованості як належний та допустимий доказ розміру заборгованості, оскільки він узгоджується з умовами кредитного договору та іншими матеріалами справи. Відповідачем доказів на спростування наведеного розрахунку, доказів погашення заборгованості чи належного виконання умов кредитного договору суду не надано.
Таким чином, оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт виникнення у відповідача грошового зобов`язання, факт отримання кредитних коштів, факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, а також право ТОВ «ВІН ФІНАНС» на звернення до суду з вимогою про стягнення відповідної заборгованості.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При цьому судом встановлено, що загальна сума заявлених до стягнення вимог становить 19 120,79 грн., яка складається із 14 610,00 грн. заборгованості за кредитним договором, 3 194,69 грн. інфляційних втрат та 1 316,10 грн. трьох процентів річних.
Щодо розподілу судових витрат суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Пунктами 1, 2 частини другої ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, а у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною восьмою ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
На підтвердження понесення зазначених витрат позивачем до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги, а також детальний опис виконаних робіт, згідно якого адвокатським бюро було здійснено підготовку позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості та виконано інші необхідні дії, пов`язані з підготовкою та поданням позову до суду, загальна вартість яких становить 5 000,00 грн.
Враховуючи характер спору, обсяг виконаної представником позивача роботи, складність справи, обсяг підготовлених документів, а також відсутність у матеріалах справи клопотань відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Таким чином, з відповідача на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 2 662,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-89, 133, 137, 141, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (код в ЄДРПОУ 38750239) заборгованість за кредитним договором № 157290 від 12.05.2018 року в розмірі 19 120 (дев`ятнадцять тисяч сто двадцять) грн 79 коп., яка складається із суми заборгованості в розмірі 14 610 (чотирнадцять тисяч шістсот десять) грн 00 коп., інфляційних втрат у розмірі 3 194 (три тисячі сто дев`яносто чотири) грн 69 коп. та 3 % річних у розмірі 1 316 (одна тисяча триста шістнадцять) грн 10 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (код в ЄДРПОУ 38750239) судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп., що сплачений при поданні позовної заяви.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (код в ЄДРПОУ 38750239) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.
Копію рішення направити учасникам справи.
Відповідачу, який не з`явився в судове засідання, копію заочного рішення направити в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 13.08.2026 року.

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», код ЄДРПОУ 38750239, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: