З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
704/777/26
30.07.2026 року м. Тальне 
Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:
головуюча - суддя: Воронкова І.Г.
секретар судового засідання: Зінченко Н.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ “Юніт Капітал” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
встановив:
Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 73458,81 грн. за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору та правничої допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що 02.02.2025 року між ТОВ “Манівео Швидка Фінансова Допомога” та відповідачем за допомогою офіційного сайту кредитодавця був укладений договір кредитної лінії № 387232138 на суму 12350 грн., шляхом підписання електронним підписом, що відповідно до вимог законодавства є належним та допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, а відповідач не повернув наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. 06.05.2025 первісний кредитор та ТОВ "Таліон Плюс" уклали Договір факторингу № МВ-ТП/34, в подальшому 30.09.2025 ТОВ "Таліон Плюс" та позивач уклали договір факторингу № 30/0925-01, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Враховуючи вищезазначене, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.
10.06.2026 року ухвалено розглядати справу без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 02.07.2026 здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
До початку судового засідання представник позивача надав суду заяву, в якій позов підтримав повністю, не заперечив проти винесення заочного рішення та просив справу розглядати за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, у відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
В судове засідання всі особи, які беруть участь у справі, не з`явилися, у зв`язку з чим на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 02.02.2025 року ТОВ “Манівео Швидка Фінансова Допомога” та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії № 387232138, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) (а.с. 9-14).
Згідно п. 2.2 договору загальний розмір кредиту становить 12350 грн.
Згідно п. 5.1 договору переказ грошових коштів здійснюється на рахунок позичальника використовуючи реквізити платіжної картки НОМЕР_1 , що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору.
Згідно п. 7.1, 7.3 договору рекомендована дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту – 04.03.2025 рік, кінцева дата повернення кредиту - 04.03.2030 року.
Згідно п. 8.5 договору комісія, що нараховується за надання першого траншу за цим договором становить 617,50 грн.
19.02.2025 року сторони підписали додаткову угоду до договору № 387232138 від 02.02.2025 року (а.с. 16), відповідно до якої сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 4005 грн. (п. 1.1 додаткової угоди), разом із сумою траншу, що видавався до ціїє додаткової угоди, буде складати 16355 грн. (п.1.2 додаткової угоди), безготівковий переказ цього та інших траншів за договором може бути здійснено за реквізитами платіжної картки позичальника НОМЕР_1 . 
25.02.2025 року сторони підписали ще одну додаткову угоду до договору № 387232138 від 02.02.2025 року (а.с. зв. 16-17), відповідно до якої сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 2588 грн. (п. 1.1 додаткової угоди), разом із сумою траншу, що видавався до ціїє додаткової угоди, буде складати 18943 грн. (п. 1.2 додаткової угоди) безготівковий переказ цього та інших траншів за договором може бути здійснено за реквізитами платіжної картки позичальника НОМЕР_1 . 
01.03.2025 року сторони підписали ще одну додаткову угоду до договору № 387232138 від 02.02.2025 року (а.с. зв. 17-18), відповідно до якої, сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 5157 грн. (п. 1.1 додаткової угоди), разом із сумою траншу, що видавався до ціїє додаткової угоди, буде складати 24100 грн. (п. 1.2 додаткової угоди) безготівковий переказ цього та інших траншів за договором може бути здійснено за реквізитами платіжної картки позичальника НОМЕР_1 . 
Успішність переказу грошових коштів підтверджується наданими платіжними інструкціями від 02.02.2025 року в сумі 12350 грн. (а.с. 28), від 19.02.2025 року в сумі 4005 грн. (а.с. 29), від 25.02.2025 року в сумі 2588 грн. (а.с. 30), від 01.03.2025 в сумі 5157 грн. (а.с. 31), які були зараховані на платіжну картку № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 
06.05.2025 первісний кредитор та ТОВ “Таліон Плюс” уклали Договір факторингу № МВ-ТП/34, згідно умов якого, останній набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 387232138 (а.с. 42-43). Відповідно до реєстру прав вимоги за договором факторингу № МВ-ТП/34, ТОВ “Таліон Плюс” набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 387232138, відповідно до якого, загальна сума заборгованості відповідача становить 51027,63 грн., з яких: 24099,28 грн. – заборгованість за основною сумою боргу, 14878,71 грн. – заборгованість по відсотках, 12049,64 грн. – заборгованість за неустойкою (а.с. 44).
30.09.2025 року ТОВ “Таліон Плюс” та позивач уклали договір факторингу № 30/0925-01, згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 387232138 (а.с. 50-51). Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № № 30/0925-01 від 30.09.2025 року (а.с. 53) та акту прийому – передачі Реєстру прав вимог № 1 від 30.09.2025 року за договором факторингу № 30/0925-01 від 30.09.2025 року (а.с. 55) до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 387232138 від 02.02.2025 року.
Відповідно до зазначеного реєстру прав вимоги № 1 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 85508 грн 45 коп., з яких: 24099,28 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 49359,53 грн. – заборгованість по відсотках, 12049,64 грн. – заборгованість за штрафними санкціями (а.с. 53).
Як вбачається з відповідді АТ "ПриватБанк" на запит суду про витребування доказів, на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) банком було емітовано банківську картку № НОМЕР_3 , на яку за період 02.02.2025 – 07.02.2025 р. відбулося зарахування коштів на суму 12350 грн., за період 19.02.2025 – 06.03.2025 р. відбулося зарахування коштів на суму 4005 грн., за період 19.02.2025-06.03.2025 р. відбулося зарахування коштів на суму 5157 грн., за період 19.02.2025 – 06.03.2025 р. відбулося зарахування коштів на суму 2589 грн.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Судом встановлено, що кредитний договір № 387232138 від 02.02.2025 року та додаткові угоди до нього між ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" та відповідачем були укладені в електронній формі, підписані електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. По даному договору та додатковим угодам сторонами була досягнута згода з істотних його умов, в тому числі щодо строку кредитування та нарахування відсоткової ставки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Суд дослідив наведений позивачем в позовній заяві розрахунок кредитної заборгованості, перевірив його, оцінив в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, та прийшов до наступного висновку.
Наявність заборгованості за основним зобов`язанням в сумі 24099,28 грн. за кредитним договором № 387232138 від 02.02.2025 року суд не піддає сумніву, так як він не суперечить умовам укладеного між сторонами договору та підтверджується належними та допустимими доказами, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Що стосується вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 49359,53 грн., суд зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Первісний кредитор, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, а вимога щодо сплати споживачем процентів в сумі 49359,53 грн. є непропорційно великою сумою компенсації порівняно з сумою тіла кредиту – 24100 грн.
З огляду на наведене, суд вважає справедливим до стягнення з відповідача процентів у відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі не більше п`ятдесяти відсотків вартості продукції, що складає 12050 грн. 
Враховуючи вищенаведені обставини, суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до часткового задоволення за кредитним договором № 387232138 від 02.02.2025 року та додатковими угодами до нього, а саме, слід стягнути заборгованість в загальній сумі 36149 грн. 28 коп., з яких: 24099,28 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 12050 грн. – заборгованість по відсотках.
Оскільки позовні вимоги задовольняються частково (49,21%), сплачений позивачем судовий збір у сумі 2662 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини в сумі 1310,16 грн.
Також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.
Керуючись ст. 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Юніт Капітал” (код ЄДРПОУ 43541163, адреса: бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, м. Київ, 01133) заборгованість за кредитним договором № 387232138 від 02.02.2025 в сумі 36149 грн. 28 коп., що складається з: 24099 грн. 28 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 12050 грн. - заборгованість за відсотками. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Юніт Капітал” судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1310 грн. 16 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.Г. Воронкова