| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/26731/25 суддя першої інстанції: Парненко В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача Воловика С.В., суддів Кравченка Є.Д., Осіпової О.О., розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 у справі № 320/26731/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, апелянт, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у якій просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невнесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) відомостей про виключення позивача з військового обліку, а також зобов`язати відповідача внести такі відомості відповідно до інформації, яка міститься у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 12.10.1987.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 позов задоволено, бездіяльність відповідача щодо невнесення до Реєстру відомостей про виключення позивача з військового обліку визнано протиправною; відповідача зобов`язано внести відповідні відомості до Реєстру; за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача стягнуто судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивача 23.01.2023 визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку постановою військово-лікарської комісії, оформленою Довідкою ВЛК № 23/240, яку відповідач невідкладно реалізував шляхом внесення відповідних відміток до паперового військово-облікового документа позивача та відомостей до Реєстру, а тому наказ відповідача № 287 від 21.08.2024 яким зазначену постанову ВЛК визнано недійсною, а позивача поновлено на військовому обліку, прийнято з очевидним перевищенням наданих відповідачу повноважень, позаяк Положення про військово-лікарську експертизу не наділяє начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки правом скасовувати чи визнавати недійсними висновки військово-лікарської комісії, а відсутність книги протоколів засідань ВЛК не породжує для військовозобов`язаного жодних правових наслідків.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що у зв`язку з виявленою в ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутністю окремих книг протоколів засідань військово-лікарської комісії керівництвом відповідача було встановлено відсутність правових підстав для видачі довідок ВЛК з висновками про непридатність до військової служби, у зв`язку з чим прийнято рішення про поновлення на військовому обліку осіб, довідки яких не можуть бути підтверджені відповідним протоколом, з наданням їм можливості повторно пройти медичний огляд і отримати нову довідку згідно з чинним протоколом. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.032026 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано справу із Київського окружного адміністративного суду.
Не погоджуючись з апеляційною скаргою позивач у відзиві зазначив, що доводи апелянта носять декларативний характер, не підтверджені належними доказами та фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, а обставини щодо відсутності книг протоколів засідань ВЛК, як порушення, допущені самим відповідачем при виконанні власних функцій, не можуть ставитися у провину позивачу та не спростовують встановленого судом факту протиправного перевищення відповідачем наданих йому повноважень.
У відповіді на відзив відповідач наголошував на правомірності наказу № 287 від 21.08.2024, зазначивши, що книга протоколів засідань ВЛК є первинним документом, який підтверджує факт засідання комісії, її склад та зміст прийнятого рішення, а за відсутності такого документа юридичний факт визнання позивача непридатним до військової служби не може вважатися належно підтвердженим, у зв`язку з чим поновлення позивача на військовому обліку є не новим рішенням відповідача, а відновленням законного стану, яке не позбавляє позивача права повторно пройти військово-лікарську комісію та підтвердити свою непридатність.
Ухвалою апеляційного суду від 10.08.2026 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_4 призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів встановила наступне.
Під час перебування на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 23 січня 2023 року ОСОБА_1 проведено медичний огляд військово-лікарською комісією відповідача, за результатами якого постановою ВЛК, оформленою Довідкою № 23/240 від 23.01.2023, підписаною головою та секретарем комісії і скріпленою гербовою печаткою відповідача, на підставі статей 23А, 64Б графи ІІ Розкладу хвороб позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. 
На виконання цієї постанови у військовому квитку позивача серії НОМЕР_1 від 12.10.1987 на сторінці 17 проставлено відмітку за підписом начальника відповідача, скріплену гербовою печаткою, а на сторінці 28 - штамп відповідача від 23.01.2023 про зняття позивача з військового обліку військовозобов`язаних. 
Одночасно відповідні відомості про виключення позивача з військового обліку та відсутність у нього статусу військовозобов`язаного було внесено до Реєстру, що відображалося, зокрема, в електронному сервісі Міністерства оборони України «Резерв+».
Втім, 21.11.2024, тобто після видання відповідачем наказу № 287 від 21.08.2024, позивач після чергового оновлення застосунку «Резерв+» виявив, що його обліковий статус змінено: замість статусу «Не військовозобов`язаний» та відомостей про виключення з обліку відображено статус «Військовозобов`язаний» та відомості про перебування на військовому обліку, тоді як відомості про постанову ВЛК від 23.01.2023 «Непридатний з виключенням з військового обліку» в електронному обліковому документі позивача залишилися незмінними.
З метою приведення відомостей Реєстру у відповідність 22 листопада 2024 року позивач особисто прибув до відповідача, однак отримав усну відмову з рекомендацією звернутися за вирішенням питання до суду. 
У задоволенні письмової заяви про виправлення відомостей у реєстрі від 10.04.2025 відповідач листом від 15.04.2025 також відмовив, запропонувавши особисто з`явитися з оригіналами паспорта громадянина України, військового квитка та свідоцтва про хворобу для актуалізації облікових даних. 
За результатами повторного розгляду документів 24 квітня 2025 року, у їх прийнятті було відмовлено з посиланням на відсутність свідоцтва про хворобу, яке позивачу не видавалося і не могло бути видане, позаяк за процедурою, що діяла на час його виключення з обліку, належним підтвердженням непридатності до військової служби з виключенням з військового обліку в особливий період є саме довідка ВЛК, а не свідоцтво про хворобу.
Разом з цим, 21.08.2024 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 видано наказ № 287 «Про поновлення на обліку військовозобов`язаних, які визнані військово-лікарськими комісіями ІНФОРМАЦІЯ_1 непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку з порушенням вимог керівних документів», яким у зв`язку з виявленою відсутністю книг протоколів засідань ВЛК за періоди з 14.09.2021 по 10.02.2022, з 22.08.2022 по 03.11.2022, з 04.11.2022 по 29.03.2023 та з 18.12.2023 по 05.02.2024 висновки ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, винесені у зазначені періоди, визнано недійсними, а осіб, виключених на їх підставі з обліку, у тому числі позивача, поновлено на військовому обліку військовозобов`язаних із наданням можливості пройти повторний медичний огляд.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права й дотримання норм процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин першої - третьої статті 1 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232) захист Вітчизни є конституційним обов`язком громадян України, а військовий обов`язок включає, серед іншого, взяття громадян на військовий облік, виконання військового обов`язку в запасі та дотримання правил військового обліку. 
Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232 військовозобов`язаними є особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період. 
Пунктом 3 частини шостої статті 37 Закону № 2232 передбачено, що виключенню з військового обліку у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, визнані непридатними до військової служби; при цьому виключення особи з військового обліку, на відміну від зняття з обліку, має наслідком втрату такою особою статусу військовозобов`язаного.
Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402), пунктом 1.1 розділу І якого встановлено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби військовозобов`язаних та встановлює причинний зв`язок захворювань. 
Для проведення такої експертизи згідно з пунктом 2.1 розділу І Положення № 402 створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії, постанови яких оформлюються, зокрема, довідкою військово-лікарської комісії та є обов`язковими до виконання. Постанова ВЛК може бути відмінена або скасована виключно штатною ВЛК і лише у випадках, коли попередня постанова на дату її прийняття не відповідала законодавству або була прийнята на підставі недійсних документів, або коли необхідно привести її зміст у відповідність до чинного законодавства. 
Абзацом першим пункту 22.1 та абзацом першим пункту 22.2 глави 22 розділу ІІ Положення № 402 (у редакції, чинній на дату виключення позивача з обліку) передбачено ведення книги протоколів засідань ВЛК, до якої заносяться дані про осіб, які пройшли медичний огляд, та постанова ВЛК. 
При цьому Положення № 402 у зазначеній редакції не встановлює жодних правових наслідків для військовозобов`язаного у разі виявлення відсутності книги протоколів засідань ВЛК або відповідних записів у ній. 
Крім того, відповідно до пункту 3.3 глави 3 розділу ІІ Положення № 402 повторному огляду військово-лікарською комісією підлягають виключно військовозобов`язані, тоді як позивач, визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, з 23.01.2023 такого статусу не має.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок № 1487), пунктом 79 покладає на районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки функції з організації та ведення військового обліку, здійснення взяття, зняття або виключення з обліку у випадках, передбачених законодавством, та ведення Реєстру, тоді як пунктом 81 Порядку № 1487 передбачено, що особиста присутність військовозобов`язаного для зняття або виключення з військового обліку не є обов`язковою, що додатково підкреслює покладення саме на територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, а не на самого військовозобов`язаного, обов`язку щодо своєчасного та достовірного відображення в обліку наслідків постанови ВЛК.
Правові та організаційні засади ведення Реєстру визначені Законом України від 16.03.2017 № 1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон № 1951), статтею 9 якого призовнику, військовозобов`язаному та резервісту гарантовано право на отримання достовірної інформації про себе, внесеної до Реєстру, та на звернення з мотивованою заявою щодо виправлення недостовірних відомостей; згідно з частиною третьою статті 14 Закону № 1951 актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, до яких пунктами 16- 18 розділу ІІ Порядку ведення Реєстру, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 28.03.2022 № 94 (чинним у період з 15.04.2022 по 22.08.2024), а згодом - Порядком оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559, віднесено відповідні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Наведені норми законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, у сукупності визначають, що постанова військово-лікарської комісії про непридатність особи до військової служби з виключенням з військового обліку є юридичним фактом, який тягне за собою втрату особою статусу військовозобов`язаного та підлягає обов`язковому і невідкладному відображенню територіальним центром комплектування та соціальної підтримки в Реєстрі, а повноваження на відміну чи скасування такої постанови законодавець прямо і виключно закріпив за штатною військово-лікарською комісією, не наділивши ані начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ані інших посадових осіб цього органу компетенцією на визнання висновків ВЛК недійсними в позасудовому порядку.
Із наведених законодавчих приписів вбачається, що позивач, визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку 23.01.2023, з цієї дати не є військовозобов`язаним і не покладається обов`язками, притаманними цьому статусу, зокрема обов`язком повторного проходження військово-лікарської комісії. Відтак посилання апелянта на можливість позивача повторно пройти медичний огляд ВЛК не спростовує протиправності бездіяльності відповідача, а, навпаки, підтверджує помилковість застосованого відповідачем підходу.
Виходячи із загальновизнаного в адміністративному праві принципу правової визначеності та стабільності правовідносин, згідно з яким акт індивідуальної дії, що вичерпав свою дію фактом виконання і на підставі якого в особи виникли конкретні права та правомірні очікування, за загальним правилом не може бути в подальшому скасований суб`єктом владних повноважень, який його прийняв, колегія суддів зазначає, що постанова ВЛК від 23.01.2023, оформлена Довідкою № 23/240, була в повному обсязі реалізована відповідачем невідкладно після її прийняття: відповідні відмітки внесено до військового квитка позивача, а відомості про виключення позивача з військового обліку та втрату ним статусу військовозобов`язаного - до Реєстру. 
Відтак станом на 21.08.2024, тобто на дату видання наказу № 287, правовідносини щодо виключення позивача з військового обліку були остаточно реалізовані, а позивач, спираючись на факт свого виключення з обліку, мав право на правомірні очікування щодо стабільності свого облікового статусу. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, не будучи наділеним повноваженнями на скасування чи визнання недійсною постанови ВЛК, не мав права більш ніж через рік після її прийняття в позасудовому порядку, власним наказом і без будь-якого індивідуального розгляду обставин позивача, змінювати його становище, поновлюючи на військовому обліку.
Не заслуговують на увагу й доводи відповіді на відзив про те, що відсутність книги протоколів засідань ВЛК унеможливлює перевірку законності відповідної постанови, а тому юридичний факт визнання позивача непридатним до військової служби нібито не підтверджений належним чином. 
Колегія суддів звертає увагу, що постанова ВЛК щодо позивача оформлена окремим документом - Довідкою ВЛК № 23/240 від 23.01.2023, яка підписана головою та секретарем комісії і скріплена гербовою печаткою відповідача, тобто відповідає вимогам пункту 2.1 розділу І Положення № 402 щодо форми оформлення постанови ВЛК у вигляді довідки, а книга протоколів засідань ВЛК за змістом пункту 22.1 глави 22 розділу ІІ Положення № 402 є похідним обліковим документом, що фіксує факт засідання комісії, а не первинною і єдиною підставою виникнення юридичної сили постанови ВЛК. 
Оскільки ведення такої книги покладається на секретаря відповідної комісії, тобто на посадових осіб самого відповідача, виявлена ним же відсутність відповідних записів є наслідком неналежного виконання відповідачем власних організаційних обов`язків і не може, з огляду на загальновизнаний принцип неприпустимості покладення на добросовісну особу негативних наслідків чужих порушень, тягнути для позивача втрату вже набутого статусу.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що постанова ВЛК про непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку прийнята 23.01.2023, тоді як наказ про визнання її недійсною видано лише 21.08.2024, тобто більш ніж через рік і сім місяців, що само по собі не узгоджується з критеріями розумності строку та обґрунтованості дій суб`єкта владних повноважень, встановленими пунктом 10 частини другої статті 2 КАС України, і додатково підтверджує довільний, а не обумовлений об`єктивною правовою необхідністю характер оскаржуваних дій відповідача.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що поновлення позивача на обліку не позбавляє його права повторно пройти військово-лікарську комісію та не створює безумовного обов`язку проходження військової служби, колегія суддів зазначає, що саме по собі право особи звернутися за проходженням медичного огляду не є правовою підставою для покладення на цю особу обов`язку такого звернення після її виключення з обліку та втрати статусу військовозобов`язаного, а стверджуване відповідачем добровільне право не спростовує протиправності його бездіяльності щодо невнесення до Реєстру достовірних відомостей про вже реалізовану постанову ВЛК.
Окрім наведеного колегія суддів звертає увагу на те, що наказ № 287 від 21.08.2024 ухвалено щодо невизначеного кола осіб, перелічених у додатку до нього, без попереднього повідомлення кожної з таких осіб, зокрема позивача, та без надання їм можливості надати пояснення чи заперечення до моменту зміни їхнього облікового статусу, що не узгоджується з вимогою пункту 9 частини другої статті 2 КАС України щодо врахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, яке безпосередньо стосується її прав, і є самостійною, додатковою підставою для висновку про протиправність бездіяльності відповідача, навіть попри те, що позивач на цю обставину окремо не посилався.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дав їм належну правову оцінку та правильно застосував норми матеріального права, а доводи апеляційної скарги, перевірені колегією суддів у повному обсязі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і зводяться до незгоди з ними, що згідно з частиною першою статті 316 КАС України не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями 242, 243, 308, 310, 315, 316, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 у справі № 320/26731/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.02.2026 у справі № 320/26731/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 328- 329 КАС України.

Суддя-доповідач С.В. Воловик

Судді Є.Д. Кравченко

О.О. Осіпова