ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/1651/25 пров. № А/857/20357/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді – Димарчук Т.М.,
суддів – Москаля Р.М., Сала П.І.
за участю секретаря судового засідання – Чорної І.Б.,
позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року (суддя- Кафарський В.В., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2025 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.11.2025, просив:
- визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з БПД, який не виконав вимоги ст. 26 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» і не забезпечив позивача своєчасно наданою безоплатною вторинною правничою допомогою по справі №12023091010001196;
- стягнути з Західного міжрегіонального центру з БПД на користь позивача моральної шкоди в сумі 60 000 євро;
- визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з БПД, який залишив без реагування повідомлення позивача від 15.04.2024 №Д-280/017 про невиконання ОСОБА_2 доручення від 26.03.2024 №017/06.1/2717;
- визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з БПД, який залишив без реагування скаргу позивача від 29.08.2024 №Д-627/017 про невиконання ОСОБА_2 обов`язків представника потерпілого;
- визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з БПД щодо невиконання положень правил адвокатської етики та ненадання підсумкового звіту про виконані роботи представником згідно поданих позивачем вимог до канцелярії 28.09.2024 і 30.09.2024;
- визнати частково протиправним і скасувати наказ Західного міжрегіонального центру з БПД про заміну ОСОБА_2 від 09.09.2024 №3-БВПД/017/06.1-2/297 в частині підстави заміни адвоката п. 10 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» та зобов`язати відповідача внести іншу підставу заміни адвоката п. 2 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу»;
- визнати протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального центру з БПД, який не виконав своїх договірних обов`язків з адвокатом Гринчишином І.Я. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2023 №1163;
- зобов`язати Західний міжрегіональний центр з БПД вчинити дії, а саме: подати скаргу до Кваліфікаційної комісії адвокатури Івано-Франківської області про притягнення адвоката Гринчишина І.Я. до дисциплінарної відповідальності за невиконання обов`язків по дорученню центру на представництво потерпілого ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №12023091010001196; подати клопотання до координаційного центру БПД про виключення адвоката Гринчишина І.Я. з реєстру адвокатів, які надають БПД;
- зобов`язати Західний міжрегіональний центр з БПД розглянути вимогу на звіт по заяві №Д-624/017 від 29.08.2024 згідно положень Закону України «Про адміністративну процедуру»;
- визнати відсутність контролю відповідача Західного міжрегіонального центру з БПД за діяльністю адвоката Гринчишина І.Я., що призвело до порушення безперервності надання БПД позивачу і відсутності будь-яких дій по дорученню адвокатом Гринчишином І.Я., як представника потерпілого ОСОБА_1 в об`єднаній кримінальній справі №12023091010001196.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що статтею 26 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» передбачено обов`язок відповідача надавати безперервну безоплатну правову допомогу, в даному випадку ОСОБА_1 як внутрішньо-переміщеній особі. Натомість, за доводами позивача, Західний міжрегіональний центр з БПД та адвокат Гринчишин І.Я. не надали йому, як потерпілому, таку допомогу в межах кримінального провадження №12023091010001196. Так, позивач звертався із заявами від 15.04.2024 та від 29.08.2024 щодо відсутності наданої правової допомоги, однак відповідач не відреагував на такі звернення, що, на думку позивача, є протиправною бездіяльністю. Також позивач зазначає, що 28.09.2024 та 30.09.2024 звертався до відповідача із вимогами про надання звіту про виконання доручення №017/06.1/2717, проте відповідач не надав такого звіту. Окрім цього, наголошує на тому, що відповідач протиправно застосував не ту підставу заміни адвоката Гринчишина І.Я. щодо надання йому правової допомоги, зокрема, вважає, що його слід було змінити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» через неналежне виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору. Також позивач заявив вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки дії відповідача завдали йому значних страждань та моральної психологічної травми.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 закрито провадження у справі №300/1651/25 в частині позовних вимог, заявлених позивачем до адвоката Гринчишина Ігоря Ярославовича про визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.03.2026 позов задоволено частково. Зобов`язано Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги повторно направити ОСОБА_1 відповідь на його звернення від 15.04.2024 №Д-280/017 та від 29.08.2024 №Д-627/017. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд при вирішенні справи не врахував принцип диспозитивності та не вирішив усіх заявлених позовних вимог. Зокрема предметом позову було ненадання позивачу гарантованої законом безоплатної правової допомоги, однак суд не перевірив, чи було таку допомогу надано позивачу. Вказав, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутності позивача в порушення норм процесуального права. Вважає, що справу розглянуто неповноважним складом суду, оскільки не вирішено його заяву про відвід від 09.03.2026. Апелянт посилається також на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні заяви позивача про розгляд справи у закритому судовому засіданні та в залученні співвідповідача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.
ОСОБА_1 звернувся до Західного міжрегіонального центру з БПД із заявою від 10.01.2024 про надання йому безоплатної вторинної правничої допомоги з питання представлення його інтересів у кримінальній справі №12023091010001196, у якій позивач є потерпілим (т. 1 а.с. 51).
Згідно з дорученням від 26.03.2024 №017/06.1/2717 ОСОБА_1 призначено адвоката Гринчишина І.Я. для надання безоплатної вторинної правничої допомоги у вигляді здійснення представництва інтересів у суді, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами, як потерпілому у кримінальному провадженні №12023091010001196 (т. 1 а.с. 14а).
ОСОБА_1 звернувся до Західного міжрегіонального центру з БПД із скаргою від 15.04.2024 №Д-280/017 про невиконання ОСОБА_2 доручення від 26.03.2024 №017/06.1/2717 (т. 1 а.с. 15).
Листом відповідача від 19.04.2024 №Д-204/017/215 ОСОБА_1 надано відповідь, серед іншого, на його заяву від 15.04.2024 №Д-280/017 (т. 1 а.с. 54-57).
При цьому, доказу відправлення чи отримання цього листа позивачем матеріали справи не містять.
Також позивач звернувся до Західного міжрегіонального центру з БПД із скаргою від 29.08.2024 про невиконання ОСОБА_2 обов`язків представника потерпілого та зобов`язання ОСОБА_2 вчинити певні дії по кримінальному провадженню №12023091010001196 (т. 1 а.с. 126).
Листом відповідача від 26.09.2024 №Д-624/017/507 ОСОБА_1 надано відповідь, серед іншого, на його скаргу від 29.08.2024, а саме зазначено відомості про призначення йому адвокатом Гринчишина І.Я. 26.03.2024, а також про те, 09.09.2024 до відповідача надійшла заява адвоката Гринчишина І.Я. про його заміну і припинення дії доручення від 26.03.2024, на підставі якої було видано наказ від 09.09.2024 про заміну адвоката у кримінальному провадженні №12023091010001196. Окрім цього, повідомлено відомості про новопризначеного адвоката у вказаному кримінальному провадженні (т. 1 а.с. 58).
При цьому, доказу відправлення чи отримання цього листа позивачем матеріали справи не містять.
09.09.2024 адвокат Гринчишин І.Я. подав Західному міжрегіональному центру з БПД заяву, в якій зазначив про розбіжність у правовій позиції між ним та ОСОБА_1 , а тому просив замінити його іншим адвокатом (т. 1 а.с. 97).
Надалі відповідно до пунктів 9, 11 статті 17, пункту 10 частини 2 статті 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» та заяви адвоката Гринчишина І.Я. наказом від 09.09.2024 №3-БВПД/017/06.1-2/297 замінено адвоката Гринчишина І.Я., який надає безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з дорученням від 26.03.2024 №017/06.1/2717 ОСОБА_1 у вигляді здійснення представництва інтересів у суді, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами, як потерпілому у кримінальному провадженні №12023091010001196, а також припинено дію доручення від 09.09.2024 №3-БВПД/017/06.1-2/297 (т. 1 а.с. 52).
Окрім цього, ОСОБА_1 звертався до відповідача з вимогами від 28.09.2024 та від 30.09.2024 про надання звіту про виконану роботу адвоката Гринчишина І.Я. по кримінальному провадженню №12023091010001196 (т. 1 а.с. 75).
Листом відповідача від 29.10.2024 №Д-680/017/551 ОСОБА_1 надано відповідь, серед іншого, на його вимоги від 28.09.2024, та від 30.09.2024 (т. 1 а.с. 59-62).
Вважаючи, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність в частині забезпечення позивача своєчасно наданою безоплатною вторинною правничою допомогою по справі №12023091010001196, не реагування на звернення (скарги, вимоги) від 15.04.2024 №Д-280/017, від 29.08.2024 №Д-627/017, ненадання звіту згідно вимог від 28.09.2024 і 30.09.2024, а також вважаючи протиправним наказ №3-БВПД/017/06.1-2/297 в частині підстави зміни адвоката Гринчишина І.Я., позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказу направлення вказаних листів-відповідей позивачу, як і не містять доказу вручення їх ОСОБА_1 . Вказав, що фактичне створення і реєстрація вказаних листів відповідача від 19.04.2024 №Д-204/017/215 та від 26.09.2024 №Д-624/017/507 (про що свідчить штамп у нижньому куті) не може свідчити про те, що відповідач виконав обов`язок щодо доведення до відома ОСОБА_1 змісту таких листів. 
Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції вказав, що згідно з дорученням від 26.03.2024 №017/06.1/2717 позивачу призначено адвоката Гринчишина І.Я. для надання безоплатної вторинної правничої допомоги у вигляді здійснення представництва інтересів у суді, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами, як потерпілому у кримінальному провадженні №12023091010001196. На виконання доручення адвокат Гринчишин І.Я. ознайомився з матеріалами кримінального провадження №12023091010001196, а також брав участь у судових засіданнях у вказаному кримінальному провадженні. Відтак, судом з`ясовано, що адвокат Гринчишин І.Я. на виконання доручення відповідача приступив до виконання своїх обов`язків у кримінальному провадженні №12023091010001196, що, в свою чергу, свідчить про відсутність бездіяльності Західного міжрегіонального центру з БПД в частині забезпечення позивача наданою безоплатною вторинною правничою допомогою по справі №12023091010001196. При цьому суд дійшов висновку, що фахівці Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги не вправі впливати на адвоката чи іншим чином втручатися у його діяльність, зокрема й запитувати в адвоката на вимогу клієнта письмовий звіт про об`єм виконаної роботи, витребувати у адвоката всі документи, які отримано від час виконання доручення, а також з`ясовувати його «правову позицію». Тобто, саме до адвоката Гринчишина І.Я., який безпосередньо представляв інтереси позивача, в даному випадку в кримінальному провадженні №12023091010001196 при наданні безоплатної вторинної правничої допомоги, Доненко В.О. мав право направляти запити щодо надання інформації про виконану роботу за дорученням. Також суд відмовив у стягненні моральної шкоди на користь позивача, оскільки така має бути підтверджена належними та допустимими доказами, які у матеріалах справи відсутні.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
У відповідності до положень ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Зміст права на безоплатну правничу допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правничої допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правничої допомоги визначено Законом України «Про безоплатну правничу допомогу» від 02.06.2011 №3460-VI (далі Закон №3460-VI).
Відповідно до визначень, що містяться у статті 1 Закону №3460-VI: безоплатна правова допомога правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел; правова допомога надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення; правові послуги надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.
Відповідно до статті 3 Закону №3460-VI, право на безоплатну правову допомогу гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 6-1 Закону №3460-VI, до системи надання безоплатної правничої допомоги належать: 1) Координаційний центр з надання правничої допомоги; 2) суб`єкти надання безоплатної первинної правничої допомоги; 3) суб`єкти надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Статтею 13 Закону №3460-VI визначено, що безоплатна вторинна правнича допомога вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.
Безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.
Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 14 Закону №3460-VI, право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з цим Законом та іншими законами мають такі категорії фізичних осіб: повнолітні особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід, розрахований відповідно до методики, затвердженої Міністерством юстиції України, не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або державну соціальну допомогу відповідно до законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» і «;Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатної особи, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону (пункт 1); внутрішньо переміщені особи на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону (пункт 14).
Частина четверта статті 14 Закону №3460-VI визначає, що суб`єкти права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначені пунктами 1, 14, 17, 19, 20, 26-29 частини першої цієї статті, мають право на отримання такої допомоги не більше шести разів протягом бюджетного періоду та одночасно не більше ніж за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, прийнятими центрами з надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до статті 15 Закону №3460-VI суб`єктами надання безоплатної вторинної правничої допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.
Приписами статті 16 Закону №3460-VI передбачено, що Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські), місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) та міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) центри з надання безоплатної правничої допомоги. Центри з надання безоплатної правничої допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правничої допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідних адміністративно-територіальних одиниць та забезпечення доступу осіб до безоплатної правничої допомоги. Центри з надання безоплатної правничої допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням. Центри з надання безоплатної правничої допомоги фінансуються з Державного бюджету України, інших не заборонених законодавством джерел. Центри з надання безоплатної правничої допомоги забезпечують надання всіх видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 7 і частиною другою статті 13 цього Закону. Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної правничої допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної правничої допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України. Під час виконання функцій з надання безоплатної правничої допомоги центри з надання безоплатної правничої допомоги взаємодіють із судами, органами прокуратури та іншими правоохоронними органами, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Діяльність центру з надання безоплатної правничої допомоги поширюється на територію відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
Повноваження центрів з надання безоплатної вторинної правничої допомоги визначені статтею 17 Закону №3460-VI та полягають у: 1) наданні правничих послуг безоплатної первинної правничої допомоги, визначені частиною другою статті 7 цього Закону; 2) здійсненні правопросвітництва; 3) прийнятті рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги; 4) забезпеченні складення процесуальних документів за зверненням суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу; 5) забезпеченні участі захисника при здійсненні досудового розслідування та судового провадження у випадках, коли захисник відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням або проведення окремої процесуальної дії; 6) забезпеченні участі захисника у розгляді справи про адміністративне правопорушення; 7) забезпеченні здійснення представництва інтересів суб`єктів права на безоплатну вторинну правову допомогу в судах, інших органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 8) укладенні договорів з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу, для надання такої допомоги; 9) виданні доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, органах державної влади, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 10) прийнятті рішення про уповноваження працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги на надання безоплатної вторинної правничої допомоги; 11) прийнятті рішення про заміну адвоката чи працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги відповідно до статті 24 цього Закону; 12) поданні клопотання до Координаційного центру з надання правничої допомоги про виключення адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 24 цього Закону; 13) прийнятті рішення про припинення надання безоплатної вторинної правничої допомоги; 14) забезпеченні надання послуг з медіації у встановленому порядку; 15) поданні Координаційному центру з надання правничої допомоги звітів про свою діяльність; 16) виконанні інших функцій, передбачених Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
Порядок подання звернень про надання безоплатної вторинної правничої допомоги визначений статтею 18 Закону № 3460-VI.
Згідно з ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, звернення про надання одного з видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, або їх представниками до центру з надання безоплатної правничої допомоги в письмовій формі за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи або за місцезнаходженням органу, що здійснює дізнання, досудове розслідування, суду, слідчого судді, що розглядають справу. У зверненні зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання особи, яка потребує безоплатної вторинної правничої допомоги, поштова адреса, номери засобів зв`язку, викладається суть питання, для вирішення якого особа звертається за безоплатною вторинною правничою допомогою, та зазначається її належність до категорії осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу. Письмове звернення підписується такою особою або її представником та подається до центру з надання безоплатної правничої допомоги особисто або надсилається поштою.
Відповідно до частини 2 статті 18 Закону №3460-VI передбачено, що звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене без дотримання вимог, визначених цією статтею, повертається заявникові з відповідними роз`ясненнями протягом трьох робочих днів з дня його надходження для усунення недоліків. Після усунення недоліків звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги може бути подано повторно. У такому разі забороняється відмовляти у прийнятті звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги з підстав, про які не було зазначено раніше.
Статтею 19 Закону №3460-VI визначено порядок розгляду звернень про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, за змістом частин 1, 2 якої, у разі звернення особи, яка належить до однієї з категорій фізичних осіб, визначених пунктами 1, 2, 9-29 частини першої статті 14 цього Закону, або її законного представника, патронатного вихователя/представника про надання безоплатної вторинної правничої допомоги центр з надання безоплатної правничої допомоги протягом 10 робочих днів з дня надходження звернення та документів, що підтверджують належність такої особи до відповідної категорії, приймає рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги і надсилає такій особі або її законному представнику, патронатному вихователю/представнику копію зазначеного рішення, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини.
Місцеві центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги здійснюють свою діяльність на підставі Положення про центри з надання безоплатної вторинної правничої допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 №967/5 (далі Положення №967/5).
Відповідно до пункту 1 Положення центри з надання безоплатної правничої допомоги (далі центри) утворюються, реорганізовуються та ліквідовуються Міністерством юстиції України за пропозицією Координаційного центру з надання правничої допомоги (далі Координаційний центр) з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної правничої допомоги і є територіальними відділеннями Координаційного центру.
Відповідно до пункту 6 Положення під час виконання функцій з надання безоплатної правничої допомоги центри взаємодіють із судами, органами прокуратури та іншими правоохоронними органами, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами надання безоплатної правничої допомоги, органами адвокатського самоврядування, громадськими об`єднаннями.
Відповідно до підпункту 4 пункту 9 Положення №967/5, міжрегіональні центри, юрисдикція яких поширюється на територію більше двох областей, а також Автономної Республіки Крим, міст Києва та Севастополя, розглядають звернення осіб про надання безоплатної первинної правничої допомоги невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня надходження звернення. Якщо звернення з об`єктивних причин не може бути розглянуто у визначений строк у зв`язку із складністю питань, що в ньому зазначаються, встановлюється необхідний строк для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний строк розгляду звернення не може перевищувати 10 робочих днів.
Відповідно до підпункту 12 пункту 9 Положення №967/5, міжрегіональні центри розглядають звернення суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу та перевіряють належність особи до категорій осіб, які мають право на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги, у встановленому порядку.
Порядок організації та надання безоплатної правничої допомоги міжрегіональними центрами з надання безоплатної правничої допомоги затверджено наказом Координаційного центру з надання правничої допомоги №2 від 28.01.2019 (далі Порядок №2), який був чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до пункту Порядку №2, під час надання безоплатної первинної правової допомоги (далі - БППД) працівник центру, серед іншого, під час першого звернення до центру особи, яка бажає отримати правову допомогу (далі - клієнт), з`ясовує анкетні дані особи, роз`яснює порядок надання безоплатної правової допомоги, отримує письмову згоду на оброблення його (її) персональних даних та реєструє інформацію про клієнта у комплексній інформаційно-аналітичній системі забезпечення організації надання безоплатної правової допомоги (далі - КІАС); з`ясовує суть питання клієнта та у разі необхідності пропонує клієнту надати центру для ознайомлення документи, на яких ґрунтується звернення, сканує їх та вносить до КІАС. Під час надання БППД працівник центру використовує копії документів, наданих клієнтом;
Відповідно до приписів пункту 3 Порядку №2, під час надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - БВПД) працівник центру надає БВПД в межах повноважень, визначених наказом центру про уповноваження працівника центру для надання такої допомоги (далі - наказ), а також звернення клієнта про надання БВПД, на підставі якого центром прийнято рішення про надання БВПД; інформує клієнта про стан розгляду справи та погоджує з ним процесуальні дії, вчинення/невчинення яких може вплинути на результат розгляду справи; з урахуванням узгодженої з клієнтом правової позиції в межах повноважень, наданих йому клієнтом, бере участь в судових засіданнях у судах всіх інстанцій.
Також відповідно до вимог ст. 26 Закону №3460-VI, адвокат або працівник центру з надання безоплатної правничої допомоги, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися вимог Конституції України, цього Закону, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інших нормативно-правових актів; 2) надавати якісно та в необхідному обсязі безоплатну вторинну правничу допомогу; 3) приймати до провадження справи осіб, які потребують безоплатної вторинної правничої допомоги, відповідно до рішень, прийнятих центром з надання безоплатної правничої допомоги, про уповноваження працівника; 4) не розголошувати конфіденційну інформацію про особу, яка стала відомою у зв`язку з наданням безоплатної вторинної правничої допомоги. Адвокат, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, має всі обов`язки, встановлені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», іншими законами України.
Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_1 скористався своїм правом на отримання безоплатної правничої допомоги, як потерпілий в кримінальному провадженні №12023091010001196, для представництва інтересів якого було видано доручення від 26.03.2024 №017/06.1/2717. На підставі вказаного доручення позивачу призначено адвоката Гринчишина Ігоря Ярославовича (т. 1 а.с. 14а).
При цьому, з матеріалів справи слідує, що на виконання доручення адвокат Гринчишин І.Я. ознайомився з матеріалами кримінального провадження №12023091010001196, а також брав участь у судових засіданнях у вказаному кримінальному провадженні.
Як правильно вказує суд першої інстанції, адвокат Гринчишин І.Я. на виконання доручення відповідача приступив до виконання своїх обов`язків у кримінальному провадженні №12023091010001196, що, в свою чергу, свідчить про відсутність бездіяльності Західного міжрегіонального центру з БПД в частині забезпечення позивача наданою безоплатною вторинною правничою допомогою по справі №12023091010001196.
Колегія суддів наголошує, що незгода клієнта з обраною адвокатом правовою позицією, способом комунікації або суб`єктивна оцінка клієнтом якості роботи адвоката не є тотожною бездіяльності центру з надання безоплатної правничої допомоги.
Західний міжрегіональний центр виконав покладені на нього Законом функції: прийняв відповідне рішення, видав доручення, забезпечив участь адвоката, а в подальшому, після виникнення обставин для заміни адвоката, вчинив дії щодо такої заміни.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Західного міжрегіонального центру з БПД в частині залишення без реагування звернень (скарг) позивача від 15.04.2024 та від 29.08.2024 суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із відповідними скаргами від 15.04.2024 та від 29.08.2024 про невиконання ОСОБА_2 обов`язків представника потерпілого у кримінальному провадженні №12023091010001196.
Натомість, листами відповідача від 19.04.2024 №Д-204/017/215 та від 26.09.2024 №Д-624/017/507 надано відповідь на такі звернення (скарги), у яких зазначено відомості про призначення позивачу у кримінальному провадженні №12023091010001196 адвоката Гринчишина І.Я., а також про те, 09.09.2024 до відповідача надійшла заява адвоката Гринчишина І.Я. про його заміну і припинення дії доручення від 26.03.2024, на підставі якої було видано наказ від 09.09.2024 про заміну адвоката у кримінальному провадженні №12023091010001196. Також зі змісту листів відповідача слідує, що ОСОБА_1 повідомлялось і про виконанні роботи ОСОБА_2 , зокрема, зазначено, що на виконання доручення адвокат Гринчишин І.Я. ознайомився з матеріалами кримінального провадження №12023091010001196; 17.04.2024 о 13:00 адвокат Гринчишин І.Я. був присутній у судовому засіданні в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області у справі №344/5114/24 за скаргою ОСОБА_1 у кримінальному провадженні. Також, цього ж числа, у ОСОБА_1 відбулась зустріч з адвокатом.
З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність бездіяльності Західного міжрегіонального центру з БПД в частині не реагування на звернення від 15.04.2024 та від 29.08.2024.
В той же час, матеріали справи не містять доказу направлення вказаних листів-відповідей позивачу, як і не містять доказу вручення їх ОСОБА_1 .
Фактичне створення і реєстрація вказаних листів відповідача від 19.04.2024 №Д-204/017/215 та від 26.09.2024 №Д-624/017/507 (про що свідчить штамп у нижньому куті) не може свідчити про те, що відповідач виконав обов`язок щодо доведення до відома позивача змісту таких листів.
Суд першої інстанції правильного висновку, що для ефективного захисту прав позивача, слід зобов`язати Західний міжрегіональний центр з БПД повторно направити ОСОБА_1 відповідь на його звернення від 15.04.2024 №Д-280/017 та від 29.08.2024 №Д-627/017.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Західного міжрегіонального центру з БПД щодо ненадання підсумкового звіту про виконані роботи представником згідно поданих вимог від 28.09.2024 і 30.09.2024.
Як уже встановлено, ОСОБА_1 звертався до відповідача з вимогами від 28.09.2024 та від 30.09.2024 про надання звіту про виконану роботу адвоката Гринчишина І.Я. по кримінальному провадженню №12023091010001196, на які листом відповідача від 29.10.2024 №Д-680/017/551 ОСОБА_1 повідомлено з посиланням на положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про заборону будь-яких втручань і перешкод здійсненню адвокатської діяльності, витребування документів, пов`язаних із здійсненням адвокатської діяльності, втручання у правову позицію адвоката. Також повідомлено, що ОСОБА_1 має право самостійно запитувати в адвокатів, які надавали (надають) йому безоплатну вторинну правничу допомогу, інформацію про виконану ними роботу за дорученнями (т. 1 а.с. 59-62).
Положеннями статей 25, 26 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» передбачено, що адвокат, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, має всі права, гарантії та обов`язки, встановлені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», іншими законами України.
Так, відповідно до статей 1, 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів. Адвокат зобов`язаний не допускати в своїй професійній діяльності компромісів, що впливали б на його незалежність, з метою догодити суду, іншим державним органам, третім особам або клієнту, якщо такі компроміси розходяться з законними інтересами клієнта та перешкоджають належному здійсненню адвокатської діяльності.
Згідно зі статтею 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема: забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності; забороняється вимагати від адвоката, його помічника, стажиста, особи, яка перебуває у трудових відносинах з адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням, а також від особи, стосовно якої припинено або зупинено право на заняття адвокатською діяльністю, надання відомостей, що є адвокатською таємницею; забороняється втручання у приватне спілкування адвоката з клієнтом; забороняється втручання у правову позицію адвоката; забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності, витребування документів пов`язаних із здійсненням адвокатської діяльності.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції в тому, що фахівці Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги не вправі впливати на адвоката чи іншим чином втручатися у його діяльність, зокрема й запитувати в адвоката на вимогу клієнта письмовий звіт про об`єм виконаної роботи, витребувати у адвоката всі документи, які отримано від час виконання доручення, а також з`ясовувати його «правову позицію.
В той же час, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правничої допомоги.
Тобто, саме до адвоката Гринчишина І.Я., який безпосередньо представляв інтереси позивача, в даному випадку в кримінальному провадженні №12023091010001196 при наданні безоплатної вторинної правничої допомоги, Доненко В.О. мав право направляти запити щодо надання інформації про виконану роботу за дорученням.
Суд також звертає увагу, що адвокати надають безоплатну вторинну правничу допомогу відповідно до положень Стандартів якості надання безоплатної вторинної правової допомоги у цивільному, адміністративному процесах та представництва у кримінальному процесі, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 21.12.2017 №4125/5 (далі Стандарти якості).
Так, стандарти якості це комплекс основних характеристик моделі гарантованого державою захисту, передбачених міжнародними правовими актами, законодавством України, у межах яких та з урахуванням узгодженої правової позиції із суб`єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу адвокат є незалежним в обранні правової позиції для здійснення активного та розумного захисту прав, свобод та законних інтересів всіма не забороненими законом способами. Дотримання Стандартів якості є обов`язковим для адвокатів при наданні ними безоплатної вторинної правничої допомоги.
Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції повідомив, що не володіє жодною підтвердженою та достовірною інформацією про порушення адвокатом Гринчишиним І.Я. вказаних стандартів, в тому числі і під час надання безоплатної правової допомоги позивачу в межах кримінального провадження №12023091010001196.
Апеляційний суд погоджується, що не підлягали до задоволення позовні вимоги Доненка В.О. в частині визнання протиправною бездіяльності Західного міжрегіонального центру з БПД, який не виконав своїх договірних обов`язків згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2023 №1163, а також в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання підсумкового звіту про виконані роботи представником згідно поданих позивачем вимог від 28.09.2024 і від 30.09.2024.
Колегія суддів наголошує на зміст п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний на вимогу клієнта надати звіт про виконання договору про надання правничої допомоги.
Отже, апелянт помилково ототожнює обов`язки адвоката перед клієнтом з повноваженнями Західного міжрегіонального центру як суб`єкта організації надання безоплатної правничої допомоги.
Крім того, на звернення Доненка В.О. щодо надання звіту Західним міжрегіональним центром було надано відповідь листом від 29.10.2024 №Д-680/017/551, у якому роз`яснено порядок отримання відповідної інформації та межі повноважень Центру.

Стосовно вимог про визнання частково протиправним і скасування наказу Західного міжрегіонального центру з БПД про заміну ОСОБА_2 від 09.09.2024 №3-БВПД/017/06.1-2/297 в частині підстави заміни адвоката та, відповідно, зобов`язати відповідача внести іншу підставу заміни адвоката.
Апелянт наполягає на тому, що адвоката Гринчишина І.Я. слід було замінити не з підстави, зазначеної у наказі, а у зв`язку з нібито неналежним виконанням адвокатом своїх зобов`язань.
У вказаному контексті колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» визначено підстави та порядок заміни адвокатів або працівників центрів з надання безоплатної правничої допомоги, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу. Так, частиною 1 вказаної статті передбачено, що адвоката або працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, може бути замінено у випадках та порядку, визначених законом.
Відповідно до вимог частини 2 статті 24 Закону №3460-VI, адвоката або працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, може бути замінено на адвоката або працівника такого центру за рішенням центру з надання безоплатної правничої допомоги у разі: неналежного виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору (пункт 2); наявності інших підстав, передбачених законом (пункт 10).
Як з`ясовано судом, на підставі заяви адвоката Гринчишина І.Я. та відповідно до пунктів 9, 11 статті 17, пункту 10 частини 2 статті 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», наказом від 09.09.2024 №3-БВПД/017/06.1-2/297 замінено адвоката Гринчишина І.Я., який надає безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з дорученням від 26.03.2024 №017/06.1/2717 ОСОБА_1 у вигляді здійснення представництва інтересів у суді, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами, як потерпілому у кримінальному провадженні №12023091010001196, а також припинено дію доручення від 09.09.2024 №3-БВПД/017/06.1-2/297 (т. 1 а.с. 52).
Тобто підставою у самому наказі вказано, серед іншого, п. 10 ч. 2 статті 24 Закону №3460-VI наявність інших підстав, передбачених законом. Тому суд відхиляє доводи відповідача, що жодних із наведених підстав (п. 2 і п. 10 ч. 2 статті 24 Закону №3460-VI) для заміни вказано адвоката оскаржуваний наказ не містить.
Натомість, позивач вважає, що підставою винесення такого наказу мав би слугувати п. 2 ч. 2 статті 24 Закону №3460-VI неналежне виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору.
Проте, враховуючи вищенаведені висновки щодо відсутності встановленого факту неналежного виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору, суд першої інстанції правильно вважав такі доводи позивача безпідставними та необґрунтованими, а тому у цій частині позовні вимоги також не підлягали до задоволення.
Апеляційний суд наголошує, що самі лише твердження ОСОБА_1 , його суб`єктивна незгода з адвокатом або незадоволення результатом представництва не можуть бути достатньою підставою для кваліфікації дій адвоката як неналежного виконання зобов`язань.
Окрім того, враховуючи похідний характер відносно вищенаведених позовної вимоги про зобов`язання Західного міжрегіонального центру з БПД подати скаргу до Кваліфікаційної комісії адвокатури Івано-Франківської області про притягнення адвоката ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за невиконання обов`язків по дорученню центру на представництво потерпілого ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №12023091010001196, подати клопотання до координаційного центру БПД про виключення адвоката Гринчишина І.Я. з реєстру адвокатів, які надають БПД, а також враховуючи вищенаведені висновки про відсутність факту неналежного виконання адвокатом своїх зобов`язань, то така вимога також не підлягає до задоволення.
Апеляційний суд зазначає, що дисциплінарна відповідальність адвоката належить до компетенції органів адвокатського самоврядування. Адміністративний суд у цій справі не є органом дисциплінарної юрисдикції щодо адвоката, а Західний міжрегіональний центр не може бути зобов`язаний подавати дисциплінарну скаргу лише на підставі суб`єктивних тверджень особи, не підтверджених належними доказами.

Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 60 000 євро.
У відповідності до положень статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пунктах 2, 4 вказаної постанови зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.
Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що подає відповідний позов.
Крім того, за правилами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з статтею 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В постанові №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Пленум Верховного Суду України в пункті 4 вказав, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В пункті 9 цієї Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 у справі №804/2252/14 та від 20.02.2018 у справі № 818/1394/17.
Також Верховний суд у своїй постанові від 05.12.2022 у справі №214/7462/20 зазначає, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Так, позивач вказував, що дії відповідача завдали йому значних страждань та моральної психологічної травми.
Однак, суд першої інстанції правильно зазначив, що належним чином вказані доводи не обґрунтовані та жодними доказами не підтверджені.
Вказане позбавляє суд можливості встановити факт завдання позивачу моральної шкоди протиправними діями чи бездіяльністю відповідача та провести розрахунок її розміру згідно з критеріями, встановленими статтею 23 Цивільного кодексу України.
Також, в контексті аналізу даного питання, суд звертає увагу на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2025 у справі №9901/54/19, відповідно до змісту якого: « 144. Велика Палата зауважує, що саме лише визнання Спірного рішення протиправним і його скасування не є безумовним підтвердженням наявності обставин, які в силу статті 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, та не звільняє позивачку від обов`язку доказування обставин і фактів, якими обґрунтовується позов у цій частині вимог».
Крім того, згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.93 у справі «Гольм проти Швеції», від 29.11.96 у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії», від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України») визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.
Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.
Апеляційний суд констатує, що ОСОБА_1 не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди саме діями або бездіяльністю Західного міжрегіонального центру, не довів причинного зв`язку між поведінкою останнього та заявленими моральними стражданнями, а також не обґрунтував розмір моральної шкоди у сумі 60 000 євро.
Саме лише невдоволення особи відповіддю суб`єкта владних повноважень або результатом розгляду її звернення не є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди. Зважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволення вказаної позовної вимоги.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції у повній мірі дослідив обставини, які мали значення для правильного вирішення спору, а саме: факти звернення ОСОБА_1 за безоплатною вторинною правничою допомогою; видачі доручення від 26.03.2024 №017/06.1/2717; призначення адвоката Гринчишина І.Я. для представництва інтересів ОСОБА_1 , як потерпілого у кримінальному провадженні №12023091010001196; вчинення адвокатом дій на виконання доручення; звернень ОСОБА_1 від 15.04.2024 та 29.08.2024; підготовки Західним міжрегіональним центром відповідей на такі звернення; відсутність у матеріалах справи належних доказів саме направлення чи вручення таких відповідей ОСОБА_1 ; звернення адвоката Гринчишина І.Я. із заявою про заміну у зв`язку з розбіжністю правової позиції між ним та клієнтом; правомірність видання наказу про заміну адвоката; відсутність належних та допустимих доказів заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди у заявленому розмірі.
Усім вищеперерахованим обставинам була надана правова оцінка, а тому суд першої інстанції у повній мірі дослідив обставини справи, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на незгоду з процесуальними ухвалами суду першої інстанції, зокрема щодо відмови в задоволенні окремих заяв і клопотань.
Стосовно відмови судом першої інстанції у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розгляд справи у закритому судовому засіданні, то ні в суді першої інстанції, ні при перегляді справи в апеляційному суді, позивачем не доведено наявності обставин про те, що відкритий судовий розгляд цієї справи може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя позивача, а також не наведено інших випадків, визначених законом до проведення розгляду справи у закритому судовому засіданні.
Стосовно покликання апелянта на процесуальні порушення суду першої інстанції при закритті підготовчого провадження, то апеляційний суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не з`явився у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, що не є перешкодою розгляду справи, та з урахуванням вимог ст. 205 КАС України, відтак суд першої інстанції вирішив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Покликання апелянта в даному випадку на те, що суд першої інстанції неправомірно закрив підготовче провадження, оскільки не узгодив з ним дату судового засідання є необґрунтованими.
Стосовно покликання апелянта, що судом першої інстанції протиправно відмовлено в залученні співвідповідача, слід зазначити наступне.
ОСОБА_1 в суд першої інстанції було подане клопотання про залучення співвідповідачем у справі директора Західного міжрегіонального центру з БПД ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд першої інстанції ухвалою від 04.02.2026 правильно відмовив у залученні співвідповідача, оскільки предметом розгляду в межах цієї справи є протиправність дій та бездіяльності Західного міжрегіонального центру з БПД, до якого і заявлені позовні вимоги. Натомість, жодних вимог до ОСОБА_3 позивачем не заявлено.
Стосовно покликання позивача на те, що йому протиправно відмовлено в задоволенні заяви про уточнення позовних вимог.
Варто зазначити, що зміст первинно заявлених позовних вимог свідчить про те, що предметом розгляду даної справи є дії та бездіяльність Західного міжрегіонального центру з БПД, які стосуються надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 по кримінальній справі №12023091010001196.
В той же час, зі змісту заяви про уточнення позовних вимог від 20.05.2025 (вх. №13776/25) вбачається, що вимоги позивача стосувалися надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 в адміністративній справі №300/8217/23.
Слід погодитися, що прийняття до розгляду клопотання про уточнення позовних вимог було неможливим, адже подавши заяву про уточнення позовних вимог, позивач фактично змінив предмет позову, а також змінив в цій частині його підстави. Вимоги згідно поданої заяви від 20.05.2025 (вх. №13776/25) можуть бути предметом оскарження в межах іншої адміністративної справи, оскільки вони не стосуються предмету спору у цій справі. Натомість, позивачем заявлені нові вимоги, які раніше не були заявлені в позовній заяві.
Колегія суддів погоджується, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог.
Також, ОСОБА_1 звертає увагу апеляційного суду на обґрунтованість його заяв про відвід судді при розгляді справи в суді першої інстанції.
Згідно з матеріалами справи, позивач чотири рази заявляв клопотання про відвід судді Кафарського В.В., які були вирішені судом у встановлений Кодексом адміністративного судочинства України процесуальний спосіб, про що свідчать відповідні ухвали суду (т.2 а.с. 107, 110, 141, 145, 197, 201, 208 (зворот)).
Вирішуючи питання про відводи, суд першої інстанції обгрунтовано зазначав, що положення статей 36 та 37 Кодексу адміністративного судочинства України, визначають вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу). Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участь в розгляді адміністративної справи та підлягає відводу за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Суд вказав на те, що самого лише сумніву в неупередженості чи об`єктивності судді недостатньо для його відводу, та обов`язково повинні бути обґрунтовані підстави для цього сумніву. Зважаючи на наведені у заявах мотиви відводів вбачалося, що заявник фактично був не згоден з процесуальними рішеннями судді. Однак колегія суддів звертає увагу, що згідно з ч. 4 ст.36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів не встановила порушень судом першої інстанції матеріального чи процесуального при вирішенні заяв про відвід судді, які можуть бути підставою для скасування рішення по суті спору.
Отже, апеляційним судом не виявлено порушення норм процесуального права, які могли б мати наслідком скасування судового рішення та ухвалення нового рішення по суті спору.
Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року у справі №300/1651/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	Т. М. Димарчук 	
судді	 	Р. М. Москаль 	
 	 	П. І. Сало  	
Повне судове рішення складено 20.07.26