Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

Справа №439/1451/26
Провадження № 2/439/935/26

10 вересня 2026 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого-судді: Петейчука Б.М.,
за участі секретаря судового засідання: Ковальчук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалив таке рішення.

Стислий виклад позиції позивача.
Позивач зазначає, що 28 лютого 2025 року між ОСОБА_1 , як позичальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», як позикодавцем, за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний договір позики за номером: 177227, відповідно до якого позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, із урахуванням вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором позикодавець виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися грошовими коштами на умовах, передбачених Договором та в межах обумовленого предмета договору, перерахувавши кошти в сумі 4 000 гривень 00 копійок на його платіжну картку. Проте відповідач, який зобов`язався повернути кредитні кошти, належним чином та своєчасно грошові кошти для повного погашення заборгованості за борговим зобов`язанням не надав, повернувши лише частину отриманого кредиту.
Позивач мотивує, що взяті на себе зобов`язання за договором відповідач в повному обсязі не виконував, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 11 018 (одинадцять тисяч вісімнадцять) гривень 10 копійок, з яких: 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок заборгованості за тілом кредиту, 160 (сто шістдесят) гривень 00 копійок заборгованості за відсотками, 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок заборгованості за комісією та 6 178 (шість тисяч сто сімдесят вісім) гривень 10 копійок заборгованості за пенею/неустойкою.
Позивач акцентує, що право грошової вимоги за договором позики за номером: № 177227 від 28 лютого 2025 року за договором факторингу № 23072025 від 23 липня 2025 року перейшло до позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс». 
Отже, саме позивач є належним стягувачем за вищевказаним кредитним договором. Відтак, позивач із метою належного та повного виконання зобов`язання просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за вказаним договором.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.
18 червня 2026 року –відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.
Позивач у судове засідання участь свого представника не забезпечив. Від представника позивача Ланового Є.М. надійшла до суду заява про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього не надходило клопотань про відкладення розгляду справи та не подавався відзив.
Суд, зі згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 Цивільного процесуального кодексу України.
За правилами норми частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 
Доказами у справі встановлено, що 28 лютого 2025 року між ОСОБА_1 , як позичальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», як позикодавцем, було укладено електронний договір про надання позики за номером: 177227, відповідно до якого позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що поставив електронний підпис одноразовим ідентифікатором, із урахуванням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Позичальнику відповідно до умов договору надано позику в сумі 4 000 гривень 00 копійок, що підтверджується наданими суду договором позики та додатками до нього.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, станом на момент звернення, загальна заборгованість ОСОБА_1 становить 11 018 (одинадцять тисяч вісімнадцять) гривень 10 копійок, з яких: 4 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 160,00 грн заборгованості за відсотками, 680,00 грн заборгованості за комісією та 6 178,10 грн заборгованості за пенею/неустойкою.
Право грошової вимоги за договором позики за номером: № 177227 від 28 лютого 2025 року за договором факторингу № 23072025 від 23 липня 2025 року перейшло до позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», що підтверджується договором факторингу, актом приймання-передачі прав вимоги та витягом з реєстру боржників.

Мотиви суду.
Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією.
За нормативними правилами статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.
Виходячи зі змісту статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Разом із цим, нормою статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).
За змістом статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Нормою частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України акцентовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
При цьому, відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Імперативними приписами частини 2 статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).
Нормативними положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно із частиною 2 статті 1054 та частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Із доказів у справі вбачається, що між ОСОБА_1 , як позичальником, та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір про надання позики за номером: 177227 від 28 лютого 2025 року. Сума позики складає 4 000 гривень 00 копійок.
В свою чергу ОСОБА_1 умови договору в повному обсязі не виконав та допустив заборгованість за договором кредиту в розмірі 4 840 (чотири тисячі вісімсот сорок) гривень 00 копійок, з яких: 4 000,00 грн — тіло кредиту, 160,00 грн — проценти та 680,00 грн — комісія, оскільки вона підтверджена належними доказами.
Право грошової вимоги за вказаним договором на підставі Договору факторингу № 23072025 від 23 липня 2025 року законно перейшло до позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс».
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в загальній сумі: 4 840 (чотири тисячі вісімсот сорок) гривень 00 копійок, з яких: 4 000,00 грн — тіло кредиту, 160,00 грн — проценти та 680,00 грн — комісія.

Щодо стягнення пені та неустойки.
Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Як встановлено судом, нарахування пені та неустойки здійснювалось в період дії воєнного стану. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», у частині стягнення заборгованості за пенею/неустойкою у розмірі 6 178 (шість тисяч сто сімдесят вісім) гривень 10 копійок, не підлягають до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Судом встановлено, що позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ціна позову становила 11 018 (одинадцять тисяч вісімнадцять) гривень 10 копійок. Судом задоволено позовні вимоги частково у розмірі – 4 840 (чотири тисячі вісімсот сорок) гривень 00 копійок, що складає 43,93 % від ціни позову.
За таких обставин, суд вважає, що з відповідача: ОСОБА_1 необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви на рахунок позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1 169 (одна тисяча сто шістдесят дев`ять) гривень 60 копійок, що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Доказами у справі встановлено, що між ТОВ «ФК «Солвентіс» та Адвокатським об`єднанням «КОНСТРАКТІВ ЛОЙЄРЗ» укладено Договір про надання правової допомоги № 43657029/02 від 02 січня 2026 року та додаткову угоду до нього.
Відповідно до умов договору та поданого детального опису робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським об`єднанням «КОНСТРАКТІВ ЛОЙЄРЗ», позивачу було надано наступні послуги з професійної правничої допомоги: усну консультацію Клієнта щодо обставин спірних правовідносин тривалістю 0,5 год вартістю 250,00 грн; письмову консультацію Клієнта щодо спірних правовідносин тривалістю 0,5 год вартістю 500,00 грн; правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» тривалістю 1 год вартістю 1 500,00 грн; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, тривалістю 2 год вартістю 3 000,00 грн; формування додатків до позовної заяви (письмові докази) тривалістю 0,5 год вартістю 750,00 грн.
Загальна вартість наданих послуг з професійної правничої (правової) допомоги складає 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок, що підтверджується наданими суду копіями договору, додаткової угоди та детального опису виконаних робіт (наданих послуг).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі: Закон за № 5076-VI) договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Судом враховується, що оплата за надані послуги правничої допомоги визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Відповідно до частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.
Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у судовому рішенні від 19 лютого 2020 року (єдиний унікальний номер справи: 755/9215/15-ц). 
Суд, дослідивши надані суду докази витрат на професійну правничу допомогу, приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково. 
Повно, всебічно встановивши обставини справи, здійснивши оцінку доказів з точки зору дійсності та достатності, виходячи із внутрішнього переконання, суд приходить до думки, що надані послуги професійної правничої допомоги Адвокатським об`єднанням «КОНСТРАКТІВ ЛОЙЄРЗ» та витрати, які були понесені позивачем: ТОВ «ФК «Солвентіс» за надання таких послуг, належать до судових витрат, які у своїй сукупності відповідають критеріям дійсності, необхідності, розумності їх розміру, з урахуванням складності справи.
Суд вважає, що фактично понесені судові витрати позивача за надану професійну правничу допомогу у досліджуваній цивільній справі становлять: 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.
Суд вважає за доцільне відшкодувати позивачу: ТОВ «ФК «Солвентіс» витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом досліджуваного цивільного провадження за рахунок відповідача: ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (43,93 %), а саме у розмірі: 2 635 (дві тисячі шістсот тридцять п`ять) гривень 80 копійок, що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.
На підставі статей 16, 526, 527, 530, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 137, 141, 258-259, 263-265, 280-284 Цивільного процесуального кодексу України, суд, –

у х в а л и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за договором позики в розмірі 4 840 (чотири тисячі вісімсот сорок) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 169 (одна тисяча сто шістдесят дев`ять) гривень 60 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 635 (дві тисячі шістсот тридцять п`ять) гривень 80 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 10.09.2026.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», місцезнаходження: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ: 43657029.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя        Б.М. Петейчук