| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5987/25 Суддя (судді) першої інстанції: Олексій РІДЗЕЛЬ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кобаль М.І.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив визнати протиправними дії посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо повторного взяття його на облік військовозобов`язаних, а також зобов`язати відповідача виключити його з військового обліку військовозобов`язаних і привести його військово-облікові документи у відповідність до запису від 26 липня 2018 року, що міститься у тимчасовому посвідченні № НОМЕР_1 , з внесенням запису про виключення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Позов обґрунтовано тим, що позивача було виключено з військового обліку у 2018 році як особу, раніше засуджену до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, а чинне законодавство не передбачає підстав і процедури повторного взяття на облік осіб, раніше з нього виключених.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX підставу виключення з військового обліку, за якою позивача виключено у 2018 році, скасовано, а оскільки за чинними нормами статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" позивач не досяг граничного віку перебування у запасі та є військовозобов`язаним, відповідач 18 квітня 2025 року на законних підставах поновив його на військовому обліку військовозобов`язаних.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що чинним законодавством не передбачено підстав та процедури повторного взяття (поновлення) на військовий облік осіб, раніше виключених з нього, а положення пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на його думку, таких осіб не охоплюють. Вважає, що відповідач діяв поза межами наданих повноважень, без відповідної заяви позивача змінивши його обліковий статус у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, чим порушив частину другу статті 19 Конституції України. Зазначає, що застосування нової редакції статті 37 цього Закону до правовідносин, які виникли у 2018 році, суперечить принципу незворотності дії закону в часі, закріпленому частиною першою статті 58 Конституції України. Наголошує, що такі дії відповідача порушують принципи належного урядування та юридичної визначеності, оскільки негативні наслідки зміни законодавчого регулювання покладено на громадянина, який добросовісно покладався на раніше прийняте рішення про його виключення з військового обліку. Крім того, апелянт вказує на неправильне застосування судом першої інстанції Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559, а також на порушення частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України та невиконання судом обов`язку перевірити дії відповідача на відповідність критеріям, визначеним статтею 2 цього Кодексу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, мотивуючи це наступним.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України "суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги".
Судом першої інстанції встановлено, що вироком Апеляційного суду Черкаської області від 15 лютого 2006 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною другою статті 187, частиною третьою статті 152, частиною другою статті 153, частиною четвертою статті 296, частиною першою статті 70 Кримінального кодексу України, та засуджено до дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна. 
Згідно з довідкою про звільнення серії СУМ № 05517 від 12 жовтня 2012 року позивача звільнено з Шосткинської виправної колонії Сумської області (№ 66) по відбуттю строку покарання. 
Відповідно до відомостей тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 позивача 26 липня 2018 року виключено з військового обліку на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", про що проставлено відмітку "Невійськовозобов`язаний"; ці відомості внесено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
18 квітня 2025 року позивача взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його обліковий статус у Реєстрі змінено на "Військовозобов`язаний".
Статтею 65 Конституції України встановлено, що "захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону".
Пунктом 6 частини шостої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у редакції, чинній станом на 26 липня 2018 року, було передбачено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, "які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину". Саме на цій підставі позивача виключено з військового обліку.
Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набрав чинності 18 травня 2024 року, частину шосту статті 37 зазначеного Закону викладено в новій редакції, за якою виключенню з військового обліку підлягають громадяни України, які: "1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі". Підставу, пов`язану з попереднім засудженням особи до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, з переліку підстав виключення з військового обліку вилучено.
Згідно з частиною другою статті 28 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: "1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд - до 60 років". Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі. Позивач цього віку не досяг, що учасниками справи не оспорюється.
А отже, з 18 травня 2024 року позивач не підпадає під жодну з визначених законом підстав виключення з військового обліку і є військовозобов`язаним у силу закону.
Доводи апелянта про відсутність у відповідача повноважень та процедури повторного взяття на облік раніше виключених осіб колегія суддів відхиляє. Пунктом 5 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, визначено, що "головною вимогою до системи військового обліку є забезпечення повноти та достовірності даних, що визначають кількісний склад та якісний стан призовників, військовозобов`язаних та резервістів". Згідно з пунктом 79 цього Порядку районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки "організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці", "здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством", "виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку", а також "проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього". Приведення відповідачем облікового статусу позивача у відповідність до вимог чинного закону є виконанням цього обов`язку. Таким чином, дії відповідача вчинено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством.
Поновлення позивача в обліку зумовлене не застосуванням пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", розрахованого на осіб, знятих з військового обліку, а зміною законодавчо визначених критеріїв військового обліку. У постанові від 9 квітня 2026 року у справі № 280/6524/24 Верховний Суд зазначив: "Законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає національним інтересам держави". У цій же постанові Верховний Суд вказав, що внесеними змінами "звужено коло підстав для виключення з військового обліку", а метою таких змін "було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави"; за таких обставин особу "автоматично поновлено в запасі, незалежно від того чи перебував він на військовому обліку".
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про незворотність дії закону в часі. Частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що "закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи". Дію нормативно-правового акта в часі належить розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99). Оскаржувані дії щодо повторного взяття позивача на військовий облік вчинено 18 квітня 2025 року, тобто після набрання чинності новою редакцією частини шостої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню закон, чинний на час вчинення цих дій. У постанові від 9 квітня 2026 року у справі № 280/6524/24 Верховний Суд зазначив: "у цьому випадку йдеться не про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, а поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством"; "законне взяття позивача на військовий облік не може вважатися звуженням змісту та обсягу його конституційних прав і свобод". Тієї самої позиції Верховний Суд дотримувався у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 820/3113/17.
Та обставина, що у наведених справах підставою виключення з військового обліку було досягнення граничного віку перебування в запасі, а не попереднє засудження особи, застосуванню викладених висновків не перешкоджає. У постанові від 9 квітня 2026 року у справі № 280/6524/24 Верховний Суд, відхиляючи доводи про неподібність правовідносин, зазначив: "хоча спірні правовідносини у цій справі та у справах № 814/4386/15, № 820/3113/17 не є тотожними, однак це не спростовує їх змістовну подібність, зумовлену, зокрема, подібним матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин". В обох випадках ідеться про один матеріально-правовий механізм: звуження законом кола підстав для виключення з військового обліку і зумовлене цим поновлення особи, яка за чинним законом є військовозобов`язаною.
Колегія суддів враховує наведене у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 280/2880/24 розмежування, згідно з яким "громадяни, які підлягають виключенню з військового обліку, втрачають статус військовозобов`язаний", тоді як зняті з військового обліку такий статус зберігають. Втім, втрата позивачем статусу військовозобов`язаного внаслідок виключення у 2018 році сама по собі не перешкоджає його поновленню в обліку, оскільки підстава, з якої це виключення відбулося, на час вчинення оскаржуваних дій із закону вже вилучена.
Посилання апелянта на принцип належного урядування колегія суддів відхиляє. Цей принцип захищає особу від перекладення на неї наслідків виправлення суб`єктом владних повноважень власної помилки. У спірних відносинах помилки немає: виключення позивача з військового обліку у 2018 році відповідало чинному на той час закону, а зміна його облікового статусу у 2025 році зумовлена не виправленням помилки, а зміною законодавчого регулювання. Звільнення від військового обов`язку не є набутим майновим правом особи, тому очікування його безстрокового збереження не може протиставлятися визначеному законом обов`язку.
Доводи щодо неправильного застосування Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають. Цей Порядок регулює оформлення (створення) та видачу військово-облікового документа, не обмежує дії статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та не був самостійною підставою для відмови у позові.
Не знайшли підтвердження і доводи про порушення презумпції протиправності рішень суб`єкта владних повноважень. 
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що "в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача". Це правило не звільняє позивача від передбаченого частиною першою цієї статті обов`язку довести обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. 
Правомірність оскаржуваних дій підтверджується наведеними вище нормами, а тому такі дії відповідають вимогам пунктів 1 і 3 частини другої статті 2 цього Кодексу, за якими адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень "на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України" і "обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії)".
Оскільки дії відповідача щодо взяття позивача на військовий облік є правомірними, відсутні й підстави для задоволення похідної вимоги про зобов`язання виключити позивача з військового обліку та привести його військово-облікові документи у відповідність до запису від 26 липня 2018 року.
Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав правильну правову оцінку спірним правовідносинам і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
М.І. Кобаль

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)