Справа № 161/22131/24 | Головуючий у 1 інстанції: Антіпова Т. А.
Провадження № 22-ц/802/1072/26 | Доповідач: Матвійчук  Л. В.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів: Бовчалюк З. А., Осіпука В. В., 
з участю секретаря судового засідання – Губарик К. А.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 ,
представників відповідачів – Крук О. О., Масич І. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Радехівський цукор», Приватного акціонерного товариства «Гнідавський цукровий завод», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Луцька міська рада, про зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язання повернути з незаконного володіння майно та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 червня 2026 року

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 25 листопада 2024 року керівництво Товариства з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Радехівський цукор», діючи через свій Луцький підрозділ Приватне акціонерне товариство (далі – ПрАТ) «Гнідавський цукровий завод», відключило всі комунальні послуги та приступило до знесення житлового будинку відомчого гуртожитку на 6 сімей, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована і проживає її сім`я в складі 3-х чоловік (вона та двоє дорослих дітей). Відповідач вчиняє ці дії без рішення міської ради про знесення будинку, без рішення суду про виселення мешканців та знесення житлового будинку, участі органу виконавчої служби, без надання ордера на інше житло для переселення мешканців, у результаті чого її сім`я в умовах війни і зими позбавлена законно займаного житла, тобто стала бездомною.
Позивач зазначала, що 15 жовтня 1984 року Державне підприємство (далі – ДП) «Гнідавський цукровий завод», а на даний час ТОВ «Радехівський цукор», на ім`я ОСОБА_4 видало ордер на право вселення у приміщення склад - гуртожитку АДРЕСА_3 . 
Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 в 1983 році вона була зареєстрована в приміщенні та стала у ньому проживати, а пізніше двоє спільних дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 
16 березня 2006 року шлюб з ОСОБА_4 було розірвано, але вони продовжували проживати у займаному житловому приміщенні.
З 15 серпня 1980 року вона та ОСОБА_4 перебували на квартирному обліку за місцем роботи, а з 2007 року перебували на обліку у Виконкомі Луцької міської ради на підставі рішення № 752-1 від 15 листопада 2007 року (у зв`язку з ліквідацією квартирного обліку на заводі).
Вказувала, що вона та ОСОБА_4 в свій час працювали на ДП «Гнідавський цукровий завод», а тому за законом до виселення з гуртожитку не підлягають. Однак, на приватизацію житла з гуртожитку його власники дозволу не дали.
На даний час будинок знаходиться у корпоративній приватній власності відповідача, як правонаступника попередніх власників.
Згідно з інформацією регіонального відділення Фонду держмайна України у Волинській області від 12 травня 2015 року будівля, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , увійшла в порядку приватизації до статутного капіталу ВAT ( ПАТ) «Гнідавський цукровий завод», будівлю включено до переліку нерухомого майна, переданого у власність підприємства.
Окрім того, гуртожиток є непридатним для постійного проживання, що визнано рішенням постійної комісії з питань бюджету, фінансів, цінової політики та використання майна спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст № 6/3 від 05 жовтня 2006 року Волинської обласної ради, а також підтверджено листом Управління містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства № Ко-23/18 від 06 березня 2006 року і висновками будівельно-технічної експертизи.
Вважає, що в силу наведених вимог закону вона та її сім`я не підлягає до виселення у зв`язку зі знесенням будинку без надання іншого житлового приміщення в порядку статей 109, 110-113, 171 ЖК України.
Проте, відповідач відмовляється від надання їй іншого благоустроєного житла, до суду з позовом про виселення її у зв`язку зі знесенням будинку гуртожитку не звертався.
Ордер на будь-яке інше житлове приміщення для переселення відповідач їй не надавав, іншу адресу для відселення будь-яким документом не повідомляв.
Натомість з метою спонукати її до виселення із займаного житла з 01 серпня 2024 року відключив від будинку електропостачання, водовідведення, водопостачання, а 25 листопада 2024 року усно, в телефонному режимі повідомив про знесення будинку.
Відповідач розмістив під будинком робочу техніку і розпочав демонтаж покрівлі, примусивши її в такий спосіб звільнити житло без рішення суду.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 частково змінивши позовні вимоги, просила суд: - зобов`язати ТОВ «Радехів цукор» надати їй інше благоустроєне та придатне для постійного проживання житло (квартиру) в м.Луцьку у межах норми житлової площі, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам (статті 50 та 113 ЖК України) у зв`язку із знесенням займаного нею на правових підставах житлового приміщення № 1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; - зобов`язати ТОВ «Радехів цукор» повернути із незаконного володіння належне їй майно (меблі, побутову техніку, особисті речі), вивезені ним із законно займаного нею житлового приміщення гуртожитку за зазначеною адресою під час його знесення в період з 31 грудня 2024 року 03 січня 2025 року; стягнути з ТОВ «Радехів цукор» на свою користь 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої їй шляхом знесення законно займаного житла без надання іншого житлового приміщення, передбаченого законом, а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 711 грн 20 коп.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2025 року до участі у справі як співвідповідача залучено ПрАТ «Гнідавський цукровий завод», а ОСОБА_3 – як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2025 року до участі у справі залучено Луцьку міську раду як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 червня 2026 року в позові ОСОБА_1 відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити.
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові у цій справі. Суд не звернув уваги на те, що гуртожиток є непридатним для постійного проживання, що визнано рішенням постійної комісії з питань бюджету, фінансів, цінової політики та використання майна спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст № 6/3 від 05 жовтня 2006 року Волинської обласної ради, а також підтверджено листом Управління містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства № Ко-23/18 від 06 березня 2006 року і висновками будівельно-технічної експертизи. Тому за наведених обставин та в силу статей 109, 110-113, 171 ЖК України вона та її сім`я не підлягає виселенню у зв`язку зі знесенням будинку без надання іншого житлового приміщення. При цьому відповідач відмовляється від надання їй іншого благоустроєного житла, до суду з позовом про виселення її у зв`язку зі знесенням будинку гуртожитку не звертався, ордер на будь-яке інше житлове приміщення для переселення їй не надавав, іншу адресу для відселення будь-яким документом не повідомляв.
У відзивах на апеляційну скаргу представники відповідачів ТОВ «Радехівський цукор» Крук О. О., ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» Масич І.В., посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Позивач не надала до суду письмових доказів, які визначають власника житлового будинку чи гуртожитку, доказів державної реєстрації цього об`єкта нерухомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також позивач не надала технічних документів чи витягів (довідок) із зареєстрованої інвентаризаційної справи БТІ на будівлю, доказів про присвоєння поштової адреси будівлі про яку описує у позові. Відтак, невідомо, хто і коли побудував цей гуртожиток, де він знаходиться та чи такий гуртожиток взагалі існує як самостійний об`єкт цивільних прав. ТОВ «Радехівський цукор» не перебуває в трудових чи будь-яких інших правових відносинах з позивачем, а тому і не має перед нею будь-яких зобов`язань. Товариство не набувало права приватної власності на гуртожиток за згаданою адресою, а тому не могло здійснювати знесення гуртожитку за цією адресою, а іншого позивачем не доведено. Разом з тим, станом на грудень 2023 року усім колишнім працівникам ГЦЗ, в тому числі і родині ОСОБА_6 (батько з двома синами), які займали приміщення у цій будівлі, були запропоновані окремі квартири у відомчому житловому гуртожитку, в якому вони зараз і проживають. Позивачу також було запропоновано житло на вибір, проте від будь-якого варіанту житла вона відмовилась.
Третя особа ОСОБА_3 та представник третьої особи Луцької міської ради, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли. 
Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності вказаних учасників справи згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи. 
Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення позивача, її представника, а також представників відповідачів, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією ордеру від 15 жовтня 1984 року, який виданий Гнідавським цукровим заводом, ОСОБА_4 надано ліжко-місце в гуртожитку АДРЕСА_4 . Номер та розмір кімнати – не вказано. Ордер є підставою для вселення та дійсний протягом 30 днів (а.с.18 т. 1).
Як вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 27 листопада 2024 року (виданого повторно), шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано 16 березня 2006 року, актовий запис № 143 (а.с.14 т. 1).
Як вбачається з рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 березня 2013 року, ОСОБА_1 з січня 2012 року добровільно покинула займане нею приміщення і в письмових запереченнях проти позову вказала, що спірне приміщення ( АДРЕСА_1 ) не є житловим за своїм юридичним та санітарно-технічним статусом. А тому питання щодо втрати користування таким майном не може розглядатись в порядку, передбаченому ЖК України. Суд, відмовляючи в позові ПАТ «Гнідавський цукровий завод» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивував рішення тим, що позивачем не представлено суду доказів, що спірному приміщенню у встановленому законом порядку надано статус гуртожитку (а.с.29 том 1).
Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади від 26 листопада 2024 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.13 т. 1).
Відповідно до довідки, виданої ЖКВ ВАТ «Гнідавський цукровий завод» №78-ЖКВ від 06 вересня 2010 року, за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстровані: ОСОБА_4 , 1948 року народження, ОСОБА_1 , 1962 року народження, ОСОБА_5 , 1984 року народження, ОСОБА_3 , 1992 року народження (а.с.17 т. 1).
Як слідує з повідомлення ВАТ «Гнідавський цукровий завод» вих. № 465 від 18 серпня 2010 року, дана споруда перебуває на балансі ВАТ «Гнідавський цукровий завод» з 1965 року (а.с.20 т. 1).
Відповідно до листів Боратинської сільської ради від 11 грудня 2017 року №437/2-17 та від 30 вересня 2024 року № 2001/1.19/2-24 вул. Агрономічна в переліку назв вулиць Боратинської сільської ради відсутня. Громадяни ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на території Боратинської сільської ради не зареєстровані (а.с.22, 134 т. 1).
З повідомлення ПАТ «Укрпошта» вбачається, що вул. Агрономічна у м.Луцьку Волинської області перебуває на обслуговуванні відділення поштового зв`язку № 22 м. Луцьк Волинської дирекції ПАТ Укрпошта (а.с.23 т.1).
З довідки Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради від 06 березня 2014 року, виданої ОСОБА_1 , вбачається, що згідно з рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради № 752-101 від 15 листопада 2007 року вона дійсно взята на квартирний облік при Виконавчому комітеті Луцької міської ради для отримання державного житла, на загальну чергу з 15 серпня 1980 за № 104 (а.с.24 т. 1).
З наданої Виконавчим комітетом Луцької міської ради інформації від 15 жовтня 2024 року вбачається, що будівлі на вул. Агрономічній, 2, 5 не відносяться до житлового фонду Луцької міської територіальної громади. Вулиця Агрономічна, на якій розташовані будівлі №№ 2, 5, згідно з інформацією, внесеною до Державного земельного кадастру України, знаходиться на території земельної ділянки з кадастровим номером 0722880700:04:001:6596, площею 65,0242 гa, цільове призначення 11.02 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, перебуває у приватній власності та знаходиться в межах Боратинської сільської територіальної громади Луцького району Волинської області за адресою: с. Рованці, Луцький р-н, Волинська обл. (а.с.59 т. 2).
За інформацією Луцької філії ПрАТ «Волиньобленерго» та КП «Луцькводоканал» підключення до мереж даних підприємств (електропостачання та холодне водопостачання) на зазначеній земельній ділянці відсутні (а.с.64 т. 1).
З витягу ЄРДР вбачається, що Луцьким РУП ГУНП було зареєстровано кримінальне провадження № 12025035610000014 за ч. 1 ст. 162 КК України. Позивач ОСОБА_1 визнана потерпілою (а.с.97 т. 1).
З витягу ЄРДР вбачається, що Луцьким РУП ГУНП було зареєстровано кримінальне провадження № 12025030580000785 за ч. 4 ст. 185 КК України. Позивач ОСОБА_1 визнана потерпілою (а.с.164 т. 1).
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19 лютого 2025 року № 12025030580000785 кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 185 КК України (крадіжка) щодо викрадення невідомою особою її речей, закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с.93 т. 3).
Відповідно до листа Управління забезпечення реалізації повноважень у Волинській області РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях від 12 вересня 2025 року № 946-21-08-1619 при формуванні статутного капіталу ВАТ «Гнідавський цукровий завод» відсутня інформація як про включення так і про виключення об`єктів нерухомого майна: гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на грудень 2023 року та станом на даний час у сфері управління ФДМ не перебуває гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , чи інші об`єкти за адресою: АДРЕСА_6 (колишня адреса: АДРЕСА_2 ) (а.с.33 т. 3).
Згідно з листом Державного архіву Волинської області від 28 серпня 2025 року № 41/01/21 в перевірених документах Луцької міської ради за період 1975-1999 роки відомостей про затвердження переліку вулиць (переліку найменувань адресних об`єктів) м. Луцька, інших відомостей про створення, затвердження, найменування, перейменування вулиць, не виявлено (а.с.44 т. 3).
Відповідно до листа Луцької міської ради від 21 серпня 2025 року №34.7-6/2751/2025 рішення міської ради про перейменування АДРЕСА_7 або іншу вулицю не приймалося (а.с.94 т. 3).
Відповідно до листів від 08 серпня 2025 року № 34.7-6/2526/2025 та від 27 серпня 2025 року № 34.7-6/2799/2025 Луцька міська рада повідомила, що рішення про створення чи найменування (присвоєння назви) вулиці з назвою Агрономічна в м. Луцьку або рішення про перейменування іншої існуючої вулиці на вул. Агрономічна відсутні та не приймалися (а.с.222 т. 2, а.с.36 т. 3).
Відповідно до листа Виконавчого комітету Луцької міської ради від 01 жовтня 2024 року № 6.7-Б/2802/2024 інформація про присвоєння, зміну коригування, перейменування чи анулювання об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня. Повідомлено, що вказаною адресою об`єкти комунального майна відсутні (а.с.132 т. 1).
Рішенням Луцької міської ради від 29 січня 2025 року № 70/80 «Про закриття та перейменування вулиць у населених пунктах Луцької міської територіальної громади» вул. Агрономічна в м. Луцьку закрито як таку, що не існує (а.с.77 т. 3).
Згідно з листами Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 28 серпня 2025 року № 29-3-0.2210-3488/2-25 та від 21 серпня 2025 року № 29-3-0.334-3378/2-25, відповідно до відомостей Державного земельного кадастру на кадастрових планах земельних ділянок з кадастровими номерами 0722880700:04:001:6596 (відомості набули статусу архівних) та 0722880700:04:001:0831 не відображено вулиці як адресні об`єкти (із назвою вулиці) (а.с.228 т. 2, а.с.40 т. 3).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2025 року у справі № 161/21447/23 (набрало законної сили) встановлено, що у межах м. Луцьк та Боратинської сільської ради відповідним органом місцевого самоврядування не виносилось та не приймалось рішення про присвоєння назви вул. Агрономічна та станом на даний час не існує вулиці з назвою Агрономічна (а.с.120-124 т. 3).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У 2023 році ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» продало ТОВ «Радехівський цукор» нежитлові будівлі та споруди Гнідавського цукрового заводу за адресою: вул. Промислова, 3, с. Рованці, Луцький р-н, Волинська обл., які знаходяться на земельній ділянці площею 43,492 га з кадастровим номером: 0722880700:04:001:0831, яка також придбана ТОВ «Радехівський цукор» відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 11 грудня 2024 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2166, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16 червня 2025 року № 431539329. Категорія земельної ділянки за цільовим призначенням – землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (а.с.125-164 т. 2).
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона на законних підставах проживала та зареєстрована в квартирі АДРЕСА_8 , яку ТОВ «Радехівський цукор» незаконно знесло, у зв`язку з чим, повинно надати їй інше житло (квартиру) та відшкодувати моральну шкоду.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 16 ЦК України).
Отже, судовому захисту підлягають лише порушене, невизнане або оспорюване право особи, а також її законний інтерес.
У спорах щодо незаконного знесення об`єкта нерухомого майна, зокрема житлового гуртожитку, підлягають встановленню такі юридично значимі обставини: юридичний статус об`єкта нерухомого майна; факт його знесення або руйнування; відсутність законних підстав для проведення демонтажу; причетність конкретної особи до здійснення або організації такого знесення.
Водночас матеріали справи не містять доказів замовлення чи безпосереднього здійснення робіт з демонтажу (знесення) житлового гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, але не виключно: рішень власника будівлі чи земельної ділянки; наказів; актів обстежень органів державного архітектурно-будівельного контролю; матеріалів технічної інвентаризації, які підтверджують припинення існування об`єкта нерухомості; вироку суду у кримінальній справі тощо.
Для встановлення незаконності знесення мають бути досліджені докази, що підтверджують відсутність передбачених законодавством підстав для проведення демонтажних робіт, зокрема, відсутність відповідних рішень уповноважених органів, дозвільних документів на виконання будівельних робіт, які передбачають демонтаж об`єкта, або встановлення факту проведення таких робіт без належного правового оформлення.
Крім того, обов`язковому доказуванню підлягає причетність конкретної особи до знесення будівлі, оскільки саме ця обставина є підставою для покладення на неї відповідальності.
При цьому, самі по собі припущення про причетність певної особи до знесення об`єкта нерухомості, відсутність доказів її безпосередньої участі у проведенні демонтажних робіт або документів, які б підтверджували організацію чи виконання таких робіт цією особою, не можуть вважатися належним та достатнім доказом її відповідальності.
Проте, позивач не надала належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності підтверджували як сам факт знесення відповідної будівлі, так і те, що такі дії були вчинені саме відповідачем або за його дорученням. За відсутності таких доказів відповідні обставини не можуть вважатися доведеними.
Зважаючи на це, суд обґрунтовано відхилив та вважав недоведеними доводи ОСОБА_1 про те, що ТОВ «Радехівський цукор» здійснило незаконне знесення житлового гуртожитку за вищевказаною адресою.
Матеріали справи не містять жодної офіційної документації на спірний гуртожиток та квартиру позивача, зокрема: правовстановлюючих документів, будівельно-технічної документації, інвентаризаційних справ як гуртожитку, так і кімнати № 1, інформації про точне місцезнаходження гуртожитку, його житловий статус, правовий статус «гуртожиток», присвоєння адресного номеру та інше.
Доказів того, що спірний гуртожиток на час знесення знаходився у корпоративній приватній власності відповідача матеріали справи також не містять.
Судом встановлено, що під час приватизації орендного підприємства Гнідавський цукровий завод, останньому не передавався в приватну власність гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , чи будь-який інший об`єкт по вул. Агрономічна. Спірний гуртожиток не було передано в комунальну власність та не залишено в державній власності, що підтверджується Планом приватизації орендного підприємства «Гнідавський цукровий завод», затвердженим начальником регіонального відділення ФДМ України по Волинській області 19 листопада 1996 року та Переліком нерухомого майна, переданого у власність відкритому акціонерному товариству Регіональним відділенням ФДМ у Волинській області.
При продажі Гнідавського цукрового заводу ТОВ «Радехівський цукор», на території заводу не було житлових будинків, в тому числі, житлового гуртожитку за згаданою адресою. Також, ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» не мало на праві власності та не продавало ТОВ «Радехівський цукор» житловий гуртожиток за вказаною адресою.
Крім того, у комунальній власності Луцької міської ради міста немає ані житлового гуртожитку за зазначеною вище адресою, ані земельної ділянки, на якій знаходився такий гуртожиток. Також, міською радою не приймалося рішення про присвоєння будь-якому об`єкту нерухомого майна адреси: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЖК України жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради.
З листів регіонального відділення Фонду державного майна України вбачається, що у державній формі власності такого гуртожитку немає.
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, що вказаний позивачем об`єкт нерухомості фактично існував та належав до житлового фонду у статусі гуртожитку. Позивачем не надано і матеріали справи не містять документів, які підтверджують правовий статус та функціональне призначення спірної будівлі. Відсутні: документи про прийняття об`єкта в експлуатацію; технічний паспорт; інвентаризаційна справа; правовстановлюючий документ; рішення про присвоєння адреси та про включення до житлового фонду та інші.
Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов цілком правильного висновку, що житлового гуртожитку з присвоєною адресою: АДРЕСА_1 , та кімнати в ньому № 1 - не існувало та не існує як індивідуально визначеного нерухомого майна та об`єкта цивільних прав, а позивачем пред`явлено позов щодо неіснуючого об`єкту нерухомості.
Так, за інформацією ПрАТ «Гнідавський цукровий завод», ОСОБА_4 , як колишній сезонний працівник цукрового заводу та позивач (до розлучення) перебували у нежитлових приміщеннях заводу.
Одна лише реєстрація позивача за адресою: АДРЕСА_5 , не може бути джерелом інформації щодо статусу спірного гуртожитку, оскільки реєстрація місця проживання є адміністративною процедурою обліку населення та не визначає адресний номер чи інші юридичні характеристики об`єкту нерухомого майна, в якому така особа проживає. Адреса реєстрації місця проживання не зумовлює виникнення у особи будь-яких майнових прав на приміщення, яке не ідентифіковане за тією самою адресою.
Правильними є висновки суду першої інстанції про те, що сама лише вказівка на зазначену адресу в документах щодо реєстрації місця проживання не доводить, що йдеться саме про спірний гуртожиток, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів присвоєння спірному гуртожитку адресного номеру: АДРЕСА_1 . Листи Луцької міської ради свідчать про те, що така адреса не присвоювалась.
Частиною 4 ст. 1 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.
Відповідно до ч. 1 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» адресою об`єкта нерухомого майна є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовується для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості. Частиною п`ятою цієї статті визначено органи, уповноважені на присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів будівництва та об`єктів нерухомого майна.
Отже, належним підтвердженням існування у конкретного об`єкта саме певної адреси є рішення уповноваженого органу про присвоєння адреси та відповідні відомості офіційного обліку, а не сам лише запис про реєстрацію місця проживання особи.
Позивачем не доведено факту наявності у неї та порушення житлових прав, передбачених Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та ЖК України, оскільки без доведення факту існування будівлі, яка має визначений законом та відповідною документацією правовий статус «житловий гуртожиток» та без доказів її майнових прав на кімнату в ньому (ордер, договір найму чи правовстановлюючий документ), відсутні підстави для застосування у даному спорі наведених правових норм.
Згідно з ч. 1 ст. 130 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 , колишній чоловік позивача, та третя особа ОСОБА_3 – син позивача, на підставі ордерів, виданих ПрАТ «Гнідавський цукровий завод», проживають в індивідуальній житловій квартирі в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса АДРЕСА_2 ). Гуртожиток передано з приватної власності ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» в комунальну власність Луцької міської ради для створення можливості приватизації людьми займаних квартир (а.с.68-78 т. 3).
Разом з тим, позивач від неодноразових пропозицій щодо отримання ордеру на індивідуальну житлову квартиру у вказаному житловому гуртожитку відмовилась. Вона відмовилась як від пропозиції поселення в квартиру спільно з колишнім чоловіком та дітьми, так і від пропозиції самостійного поселення в окрему індивідуальну квартиру (окремо від колишнього чоловіка) (а.с.81, 82, т.3).
Вказані обставини учасниками справи не заперечувалися.
Наведене свідчить, що ПрАТ «Гнідавський цукровий завод» пропонувало позивачу житло, що фактично узгоджується із заявленими нею позовними вимогами про зобов`язання надати їй інше благоустроєне та придатне для проживання житло (квартиру) в м. Луцьку, але вона від обох запропонованих варіантів відмовилась.
Також у цій справі позивачем належними і допустимими доказами не підтверджено ані факту незаконного володіння відповідачем належним їй майном, ані наявності спору щодо повернення конкретно визначених речей. Позивач не зазначила індивідуальних ознак, кількості, стану та вартості, а також не подала належних доказів належності цього майна саме їй.
Зважаючи також на те, що позивач не довела факт протиправної поведінки ТОВ «Радехівський цукор», причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральною шкодою, ані самого факту й обсягу моральної шкоди, тому правильним є висновок суду про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.
Отже, у справі, що переглядається, суд першої інстанції встановивши, що позивач ОСОБА_1 всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не довела та не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а тому дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення її позову.
Висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом розгляду суду першої інстанції, яким суд надав належну правову оцінку, а тому не потребують повторної оцінки апеляційним судом. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, фактично зводяться до переоцінки доказів, а також власного тлумачення правових норм. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 червня 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: