ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2026 р. 	Справа № 480/8683/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 (суддя Гелета С.М.; м. Суми) по справі № 480/8683/24
за позовом Публічного акціонерного товариства "Свеський насосний завод" 
до Державної податкової служби України , Головного управління ДПС у Сумській області    
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "Свеський насосний завод" (далі - ПрАТ "Свеський насосний завод", позивач, апелянт) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі по тексту – відповідач-1, ГУ ДПС у Сумській області, апелянт, податковий орган, контролюючий орган), Державної податкової служби України (далі - відповідач 1, ДПС України), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Сумській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 18.07.2024 №11435650/05785454 про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, яким відмовлено в реєстрації податкової накладної ПрАТ "Свеський насосний завод" №15 від 30.05.2023 в Єдиному реєстрі податкових накладних;
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Сумській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 18.07.2024 №11435649/05785454 про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, яким відмовлено в реєстрації податкової накладної ПрАТ "Свеський насосний завод" №2 від 06.06.2023 в Єдиному реєстрі податкових накладних;
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії ГУ ДПС у Сумській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 18.07.2024 №11435660/05785454 про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, яким відмовлено в реєстрації податкової накладної ПрАТ "Свеський насосний завод" №12 від 13.06.2023 в Єдиному реєстрі податкових накладних;
- зобов`язати ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові накладні складені ПрАТ "Свеський насосний завод", а саме: №15 від 30.05.2023, яка була подана на реєстрацію 14.06.2023 в 15:50:31; №2 від 06.06.2023, яка була подана на реєстрацію 04.07.2023 в 17:31:06 та №12 від 13.06.2023, яка була подана на реєстрацію 04.07.2023 в 17:31:19.
Сумський окружний адміністративний суд ухвалив рішення від 02.12.2025, яким адміністративний позов ПрАТ "Свеський насосний завод" задовольнив. 
Визнав протиправним та скасовано рішення комісії ГУ ДПС у Сумській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 18.07.2024 №11435650/05785454 про відмову у реєстрації податкової накладної №15 від 30.05.2023 в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Визнав протиправним та скасовано рішення комісії ГУ ДПС у Сумській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 18.07.2024 №11435649/05785454 про відмову у реєстрації податкової накладної №2 від 06.06.2023 в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Визнав протиправним та скасовано рішення комісії ГУ ДПС у Сумській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 18.07.2024 №11435660/05785454 про відмову у реєстрації податкової накладної №12 від 13.06.2023 в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Зобов`язав ДПС України зареєструвати податкові накладні ПрАТ "Свеський насосний завод" №15 від 30.05.2023, №2 від 06.06.2023, №12 від 13.06.2023, в Єдиному реєстрі податкових накладних днем їх подачі.
Представник позивача через систему "Електронний суд" 03.12.2025 подав заяву про ухвалення додаткового рішення, та просить суд стягнути на користь ПрАТ "Свеський насосний завод" за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмір 3000,00 грн.
Сумський окружний адміністративний суд ухвалив додаткове рішення від 10 грудня 2025 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення - задовольнив.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Сумській області на користь ПрАТ "Свеський насосний завод" витрати на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.
Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Сумській області, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні вимог заяви про розподіл витрат на правничу допомогу в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилався на те, що 22.10.2024 ГУ ДПС у Сумській області звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у задоволенні якого відмовлено. Стверджував, що таке обмеження ГУ ДПС у Сумській області у доступі до правосуддя, наслідки для нашої Держави є невідворотними, що є недопустимим в умовах дії воєнного стану на території України, в надскладний для Держави час, коли для закупівлі й виробництва зброї, боєприпасів, військового спорядження, ліків, продуктів харчування та виплати достойного грошового забезпечення Збройним Силам України, Україні допомагає весь світ, а всередині власної економіки відбуваються випадки грубого порушення вимог чинного законодавства України.
При цьому вказав, що справа №480/8683/24 не відноситься до категорії складних, тобто підготовка до цієї справи не вимагала великого обсягу аналітичної та технічної роботи. Також наголошував, що по цій категорії справ наявна невелика кількість нормативного підґрунтя для вивчення, а також, досить однотипна практика Верховного Суду при вирішенні таких спорів. Спірне рішення, як і адміністративна справа в цілому, не впливають на репутацію позивача, і не викликають публічного інтересу.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які ГУ ДПС у Сумській області посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з принципів обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача судових витрат пов`язаних з наданням професійної правничої (правової) допомоги в розмірі по 3000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань обох відповідачів.
Колегія суддів наголошує, що переглядає додаткове судове рішення лише в межах задоволених вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За частиною 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, ч. 7 ст. 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.
Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду надано: 
- копію ордеру серії ВМ №1034818 (а.с. 14, 1 том);
- копію платіжної інструкції від 02.10.2024 №652 на суму 3000,00 грн (а.с. 15, 1 том);
- копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 02.10.2024 (а.с. 52, 1 том);
- копію договору про надання правової допомоги від 01.08.2017 (а.с. 121-122, 1 том);
- копію додаткової угоди віл 22.06.2018 до договору про надання правової допомоги №01/08/3 від 01.08.2017 (а.с. 123, 1 том);
- копію додаткової угоди від 27.09.2024 до договору про надання правової допомоги №01/08/3 від 01.08.2017 (а.с. 130, 1 том). 
Суд першої інстанції вважав, що на користь позивача в межах даної справи підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не містять взагалі жодних обґрунтувань, зокрема таких, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо співмірності погоджених до відшкодування судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт, так само як і не містять розрахунку суми витрат, які, за позицією відповідача, є належними до відшкодування, а зводяться фактично до цитування норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.
При цьому апеляційна скарга містить взаємовиключні твердження ГУ ДПС у Сумській області про необхідність розгляду цієї справи в порядку загального провадження обґрунтоване як надважливої для держави та очевидною нескладністю цієї категорії справ та наявності численної судової практики Верховного Суду на користь платників податків.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з ГУ ДПС у Сумській області витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України” (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2025 по справі № 480/8683/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Я.М. Макаренко   Т.С. Перцова