Справа № 147/1957/26 
Провадження № 1-кп/147/739/26

ВИРОК
іменем України

11 серпня 2026 року        с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
розглянувши без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026025120000039 від 21.07.2026, щодо
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого 07.11.2024 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 286, ч.4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, 10 липня 2026 року близько 21.00 год. перебуваючи у домоволодінні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів ревнощів, з метою спричинення болю, наніс кулаком правої руки декілька ударів у ділянку обличчя та два удари кулаком правої руки в область спини ОСОБА_4 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянку обличчя, спини, забій рани нижньої губи рота зліва, крайового пошкодження коронкової частини третього-четвертого верхніх лівих зубів, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я. 
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження. 
Зазначені обставини були встановлені органом досудового розслідування, учасниками судового провадження не оспорюються, про що подана відповідна заява обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , в якій обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, надав згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження. Крім того, обвинувачений, законний представник та захисник не заперечували та надали згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Також потерпілою ОСОБА_4 подана заява щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні. 
Обвинувальний акт розглядається у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акта та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до ч.2 ст. 382 КПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, - умисному легкому тілесному ушкодженні. 
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ст., ст. 50, 65 КК України, згідно з якими особі, яка вчинила кримінальне правопрушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів.
Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених у ст. 50 КК України.
Призначаючи обвинуваченом покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ч.1-ч.3 ст. 50 КК України).
Суд при призначенні покарання виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованих на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягара для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005,«Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, «Ісмайлова проти Росії» від 29.211.2007).
Згідно з роз`ясненнями, що містить постанова Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Призначаючи покарання ОСОБА_3 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проходження служби, за наркологічною допомогою в КНП «Тростянецька лікарня» не звертався, під наглядом в психіатричному кабінеті КНП «Тростянецька лікарня» не перебуває. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття. Відсутність обставин, які обтяжують покарання. 
З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд вважає, що останньому відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді горомадських робіт в межах санкції статті, що відповідає загальним засадам призначення покарання, викладеним у ст. 65 КК України, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень відповідно до вимог ст. 50 КК України.
Згідно з ч.1, ч.3 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.
Частиною третьою ст. 72 КК України визначено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК України і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.
Інкриміноване ОСОБА_3 кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 125 КК України, вчинено 20 липня 2026 року, тобто після постановлення попереднього вироку, однак до повного відбуття покарання за попереднім вироком, а саме за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2024 року за ч.1 ст. 286, ч.4 ст. 358 , ч.1 ст. 70 КК України, яким ОСОБА_3 засуджено до остаточного покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Згідно з листом в.о. начальника Гайсинського районного сектору №3 філії державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_6 №729/42/21/1-26 від 22.07.2026, ОСОБА_3 засуджений 07.11.2024 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 286, ч.4 ст. 358 , ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Знятий з обліку сектору 10.12.2025 у зв`язку з відбуттям додаткової міри покарання. Станом на 22.07.2026 перебуває на обліку сектору за покаранням у виді штрафу.
Оскільки штраф, як вид покарання складанню з іншими видами покарань не підлягає, то при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд застосовує положення ч.1 ст. 71 КК України, приєднавши до покарання за даним вироком покарання у виді штрафу за попереднім вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 07.11.2024, та признає остаточне покарання, яке є більшим від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Вказане повністю узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду, викладеними у постанові від 18.02.2025 у справі 369/18964/23.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 381, 382 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного даним вироком, повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2024 року у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн, та призначити остаточне покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт та штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн, який відповідно до ч.3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.
Початок відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Відповідно до ч.1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше наступного дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасниками кримінального провадження.

Суддя     ОСОБА_1