СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

ун. № 759/25633/25
пр. № 2-а/759/73/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників провадження адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:
27.10.2025 адвокат Бандуровський Д.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №3240 від 22.07.2025, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 8 500 грн. 00 коп., та закрити провадження щодо ОСОБА_1 .
Позовні вимог представник позивача обґрунтовує тим, що 22.07.2025 постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №3240 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 8 500 грн. 00 коп. Дана постанова підлягає скасуванню, оскільки про розгляд справи у передбачений законом строк позивач не був повідомлений, що фактично призвело до порушення прав ОСОБА_1 . Сама постанова не мотивована та містить недостовірні дані. Так, позивача викликали для уточнення військово-облікових даних, а натомість інкримінували нез`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_4 для проходження військової служби. Також постанова не містить викладу всіх обставин, зокрема пом`якшуючих чи обтяжуючих, які вплинули на тяжкість накладеного адміністративного стягнення. До постанови про накладення стягнення не долучено доказів, які підтверджують обставини, викладені у постанові, зокрема, сама повістка про виклик, докази її вручення позивача чи неможливість вручення, відомості про повернення такої повістки до ІНФОРМАЦІЯ_4, своєчасність та належність інформування позивача про необхідність з`явитися на виклик.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2025 для розгляду даної позовної заяви визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.
Ухвалою від 03.11.2025 відкрито провадження у справі, розгляд вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. 
На виконання вимог ухвали про відкриття провадження судом було скеровано відповідачу ІНФОРМАЦІЯ_1 копію ухвали про відкриття провадження, яу останнє отримало 21.12.2025 року у своєму електронному кабінеті у системі «Електронний суд».
Разом з тим, у визначений судом строк відповідач не скористався наданим йому правом на подачу відзиву та доказів, якими він обґрунтовує свою позицію.
Суд вважає за необхідне нагадати, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Водночас, передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).
Відтак, практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України», сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
У свою чергу, згідно зі ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. (ч. 1, 2 ст. 44 КАС України).
До основних засад судочинства ч. 3 ст. 2 КАС України віднесено верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
Виходячи зі змісту ст. 8, 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Таким чином, суд доходить висновку про належне сповіщення відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про розгляд даного провадження, забезпечення останньому можливості скористуватися наданим КАС України правом на подачу відзиву на позовну заяву.
Суд, вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, оцінивши в сукупності надані сторонами докази, доходить таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративним судом є суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.
Так, п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
28.10.2025 адвокат Бандуровський Д.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом про визнання незаконною та скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 №3240 від 22.07.2025, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 8 500 грн. 00 коп., та закриття провадження щодо ОСОБА_1 .
У ході розгляду справи встановлено, що 22.07.2025 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 постановою №3240 притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у зв`язку з неявкою 30.05.2025 по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення військово-облікових даних.
В силу приписів ст. 235 КУпАП, ІНФОРМАЦІЯ_4 розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені ІНФОРМАЦІЯ_4 розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники ІНФОРМАЦІЯ_4.
Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Приписами ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції зі складання ІНФОРМАЦІЯ_4 протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 01 січня 2024 року №3, уповноважені посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_4, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення (додаток 1), передбачені статтями 210, 210-1, 211 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визначаються наказами керівників відповідних ІНФОРМАЦІЯ_4.
Як вбачається зі змісту постанови №3240 від 22.07.2025, попередньо ОСОБА_1 скерував до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про визнання своєї винуватості у вчиненні діяння, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що повністю нівелює доводи сторони позивача, викладені у позовній заяві про порушення права позивача на участь у розгляді справи щодо нього. При цьому, представник позивача не надає жодної оцінки та не висловлює жодних тверджень щодо такої заяви позивача. Адвокат не заперечує, що така заява дійсно була подана ОСОБА_1 , а не третьою особою.
Також суд зауважує, що сторона позивача не надає скріншот електронного кабінету ОСОБА_1 у застосунку «Резерв+» станом на дату, коли позивач дізнався про винесення щодо нього оскаржуваної постанови.
Окремо суд наголошує на тому, що, оскільки ОСОБА_1 подавав заяву про визнання винуватості та погоджувався на розгляд справи без його участі, то він мав вжити заходів для отримання копії постанови, винесеної за результатами розгляду справи щодо нього, аби у разі порушення його прав уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 своєчасно оскаржити акт індивідуальної дії та не допустити настання негативних наслідків, зокрема у вигляді відкриття виконавчого провадження та арешту належного особі-боржнику майна.
Судом встановлено, що фактичною підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, на підставі спірної постанови №3240 від 22.07.2025, слугувало неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 у строк та місце, зазначені у повістці.
Адміністративна відповідальність за частиною третьою статті 210-1 КУпАП настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період і тягне накладення штрафу у розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З наведеного слідує, що для кваліфікації дій за частиною 3 статті 210-1 КУпАП необхідним є встановлення кваліфікуючої ознаки правопорушення: вчинення такого порушення особою в особливий період.
Положеннями статті 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).
Суд зазначає, що процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.
Згідно з пунктом 21 Порядку №560 за викликом районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_4 (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (ІНФОРМАЦІЯ_4), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Пунктом 28 Порядку №560 передбачено, що виклик громадян до районних (міських) ІНФОРМАЦІЯ_4 чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.
За правилами пункту 41 Порядку №560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_4 або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою ІНФОРМАЦІЯ_4 під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила ІНФОРМАЦІЯ_4 іншої адреси місця проживання.
Отже, наведений нормативно-правовий акт дійсно у певних випадках дозволяє констатувати належне оповіщення військовозобов`язаного чи резервіста про обов`язок прибути за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 навіть у разі неотримання ним повістки, проте виключно у випадках:
- відмови військовозобов`язаного чи резервіста від отримання такого документа, зафіксованої належним чином;
- повернення відповідної поштової кореспонденції, адресованої військовозобов`язаному чи резервісту, з відміткою відділення поштового зв`язку про відсутність його за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку або зазначеним особою під час оновлення військово-облікових даних.
Змінами, внесеними Постановою уряду від 8 жовтня 2024 року №1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ІНФОРМАЦІЯ_4» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками «Повістка ІНФОРМАЦІЯ_4», «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам.
У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ІНФОРМАЦІЯ_4».
Якщо ж протягом 3 робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ІНФОРМАЦІЯ_4», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
З наведеного вбачається, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ІНФОРМАЦІЯ_4 необхідна сукупність обставин: 1) направлення повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.
Як наголошує позивач, він не отримував повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 , не володіє інформацією про її зміст та вимоги щодо явки до ІНФОРМАЦІЯ_4.
Водночас, позивачем, на переконання суду, не вжито заходів з метою отримання повної інформації про здійснення щодо нього провадження про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема й оскаржуваної постанови, а також доказів, які лягли в основу прийнятого т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. В матеріалах даної судової справи відсутні докази, що сторона позивача зверталася до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про ознайомлення із матеріалами справи щодо ОСОБА_1 .
Сторона позивача не вказує, що ОСОБА_1 помилково скерував заяву про визнання порушення, тобто позивач не заперечує той факт, що, отримавши у своєму електронному кабінеті інформацію про вчинення ним порушення, він ознайомився зі змістом такого порушення, визнав свою вину у повному обсязі та скерував уповноваженому органу належним чином оформлену заяву. 
Отже, у суду відсутні підстави вважати, що позивачу не було відомо зміст вчиненого порушення та він не погоджувався із наявністю його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Доводи представника позивача про те, що фабула порушення, викладена у оскаржуваній постанові №3240 від 22.07.2025, не відповідає законодавчій нормі, якою регламентоване таке порушення, не заслуговують на увагу, оскільки порушення, вчинене ОСОБА_1 підпадає під дію норми ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» (у редакції від 01.01.2025, тобто чинній на момент вчинення порушення).
Суд зауважує на тому, що стороною позивача не надано суду доказів, якими підтверджуються обставини, викладені у позовній заяві, а відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.
Суд вважає за необхідне нагадати, що відповідно до ст. 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
У свою чергу, приписи ст. 77 Кодексу закріплюють, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено неправомірності винесення оскаржуваної постанови. Матеріали справи містять сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких вбачається, що позивач у визначений строк не виконав вимогу ІНФОРМАЦІЯ_1 про явку, визнав порушення та подав відповідну заяву.
Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено обставини, на які він посилається у своїй позовній заяві, суд доходить висновку про правомірність винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 постанови №3240 від 22.07.2025 стосовно ОСОБА_1 .
З огляду на відсутність у суду доказів, зі змісту яких можна було б дійти висновку, що постанова №3240 від 22.07.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не ґрунтується на низці допустимих, достатніх та достовірних доказів, які у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про наявність у діях позивача вини у вчиненні інкримінованого діяння, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 19, 20, 44, 72-79, 241-246, 250, 255, 268-269, 286 КАС України, ст.ст. 38, 210-1, 247, 268 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя          Єросова І.Ю.