Справа №464/8397/24 Головуючий у 1 інстанції:Дулебко Н.І. 
Провадження №22-ц/811/3095/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 вересня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретар: Чиж Л.М., 

за участі в судовому засіданні в режимі відео-конференції: представниці відповідача АТ КБ «Приватбанк» – Абібулаєвої Т.Г., в залі суду: представника позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Сихівського районного суду м.Львова в складі судді Дулебка Н.І. від 12 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про захист прав споживача, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 12 серпня 2025 року позов задоволено.
Визнано помилковими (нечинними) платіжні операції (трансакції) щодо зняття грошових коштів 05 вересня 2024 року, а саме: 05.09.2024 о 19:06 в розмірі 20 000 грн, 05.09.2024 о 19:10 в розмірі 18 500 грн, 05.09.2024 о 19:11 в розмірі 18 000 грн з платіжної картки Приватбанк НОМЕР_1 та 05.09.2024 о 19:26 в розмірі 20 000 грн, 05.09.2024 о 19:39 в розмірі 10 000 грн., 05.09.2024 о 19:39 в розмірі 10 000 грн, 05.09.2024 о 19:40 в розмірі 10 000 грн з кредитної картки Приватбанк НОМЕР_2 .
Зараховано грошові кошти у розмірі 56 500 гривень на рахунок клієнта ОСОБА_1 , що списані з рахунку клієнта 05.09.2024.
Скасовано кредитну заборгованість ОСОБА_1 у розмірі 52 000 гривень, яка утворилась на наслідками вищевказаних операцій від 05 вересня 2024 року.
Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.
Вказане рішення оскаржило Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк».
В апеляційній скарзі просять скасувати рішення Сихівського районного суду м.Львова від 12 травня 2025 року і ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Вважають, що при винесенні оскаржуваного рішення судом порушені норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, і ухвалено необґрунтоване, незаконне рішення.
Зазначають, що суд першої інстанції розглянув справу упереджено та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог, безпідставно встановивши відсутність волевиявлення позивачки на здійснення спірних операцій лише з огляду на її звернення до банку та правоохоронних органів. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та наявним доказам. Матеріали справи, зокрема розгорнуті банківські виписки, підтверджують здійснення 05.09.2024 значної кількості видаткових операцій з карток ОСОБА_1 у м.Кривий Ріг на загальну суму 108500 грн, у тому числі зняття готівки через банкомати та переказ коштів на іншу картку. Дані щодо входу в акаунт «Приват24» свідчать про авторизацію з нетипового мобільного пристрою, при цьому зміна логіну, фінансового номера та паролю відбулася із використанням SIM-картки фінансового номера позивачки, втрату якої вона не заявляла. Зазначають, що допитана як свідок, позивачка підтвердила надання згоди на оформлення електронної SIM-картки та передачу третім особам інформації, що надходила на її фінансовий номер, чим фактично сприяла доступу до своїх рахунків. Зазначені обставини залишені судом без належної оцінки, натомість зроблено необґрунтований висновок про недоведеність з боку банку причетності позивачки до спірних операцій. Крім того, відшкодування коштів, списаних з картки, а також нарахованих відсотків, за наявності таких, має покладатися на винну особу у межах кримінального провадження, відкритого за заявою ОСОБА_1 , відомості про яке внесені до ЄРДР за № 12024141390000906 за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України. На момент розгляду справи судом першої інстанції особу, причетну до вчинення правопорушення, правоохоронними органами було встановлено, що було відомо позивачці та її представнику. Відтак звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 , не з`явилась, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за її відсутності, зважаючи на те, що така повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що в судовому засіданні брав участь її представник з належними повноваженнями.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці відповідача – на підтримання апеляційної скарги, представника позивачки – в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 1071, 1073 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 1, 86 Закон України «Про платіжні послуги», п.164 постанови Правління Національного банку України, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.08.2020 у справі № 466/19614/18, постанову Верховного Суду від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15, постанову Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 202/10128/14-ц, постанову Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 та задовольняючи позов, – виходив з того, що 05.09.2024 з картки/рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 здійснено такі видаткові операції щодо зняття коштів (готівки), а саме: о 19:06:38 в сумі 20 000 грн через банкомат DN00 у м. Кривий Ріг, о 19:10:33 в сумі 18 500 грн. через банкомат 6893200 у м. Кривий Ріг; о 19:11:30 в сумі 18500 грн через банкомат 6893200 у м. Кривий Ріг. Отже, 05.09.2024 з картки № НОМЕР_3 здійснено видаткових операцій на суму 56 000 грн, що підтверджується виписками АТ КБ «Приватбанк». Окрім цього, як видно з виписки АТ КБ «Приватбанк» від 16.09.2024 №С8СР05R870TL7NDC, з картки/рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 здійснено такі видаткові операції щодо зняття коштів (готівки), а саме: о 19:26:32 в сумі 20 000,00 грн + комісія 800,00 грн через сторонній банком АТМ5332 DP DZERZH BRAN; о 19:39:06 в сумі 10000 грн + комісія 400 грн; о 19:39:47 в сумі 10000 грн + комісія 400 грн; та о 19:40:28 в сумі 10000 грн + комісія 400 грн через сторонній банком АТМ3994 OTP BANK. Отже, 05.09.2024 з картки № НОМЕР_4 здійснено видаткових операцій на суму 52000 грн. Здійснення вказаних операцій з картки № НОМЕР_2 відбулося за рахунок кредитних коштів, у зв`язку з чим банк також списав з позивачки комісію. Окрім цього, як видно з витягів із застосунку «Приват24» 05 вересня позивачці ОСОБА_1 надійшли повідомлення про те, що за картками позивачки 5*39 та 4*06 зафіксовано підозрілі операції, що могли виявитись шахрайськими, та з метою безпеки картки було тимчасово заблоковано. 03.10.2024 ОСОБА_1 зверталась до АТ КБ «Приватбанк» із заявою щодо визнання помилковими (нечинними) платіжних операцій (транзакцій) щодо зняття грошових коштів 05 вересня 2024 року, а саме: 05.09.2024 о 19:06 в розмірі 20 000 грн, 05.09.2024 о 19:10 в розмірі 18 500 грн, 05.09.2024 о 19:11 в розмірі 18 000 грн з платіжної картки Приватбанк НОМЕР_1 та 05.09.2024 о 19:26 в розмірі 20 000 грн, 05.09.2024 о 19:39 в розмірі 10 000 грн, 05.09.2024 о 19:39 в розмірі 10 000 грн, 05.09.2024 о 19:40 в розмірі 10 000 грн з кредитної картки Приватбанк НОМЕР_2 ; зарахування грошових коштів у розмірі 56 500 гривень на рахунок клієнта ОСОБА_1 , що списані з рахунку клієнта 05.09.2024; а також скасування кредитної заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 52 000 гривень, яка утворилась на наслідками вищевказаних операцій від 05 вересня 2024 року. Однак, АТ КБ «Приватбанк» жодної відповіді позивачці не надав. Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12024141390000906 від 17.09.2024 за ч. 4 ст. 190 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про те, що 17.09.2024 до Відділу поліції №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області із заявою звернулась ОСОБА_1 , яка просила вжити заходи до невідомої особи, яка 05.09.2024 в період часу з 19:06 до 19:43, представившись працівником ПрАТ «Київстар», здійснила дзвінки з номерів 0970677167 та 0674660466 на номер потерпілої 0677303100 та під приводом оформлення електронної сім карти шляхом зловживання довірою, з використанням ЕОТ, заблокувала сім карту потерпілої, після чого заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 з платіжної картки Приватбанк № НОМЕР_1 на загальну суму 56 500 грн та з кредитної картки Приватбанк № НОМЕР_5 коштами на загальну суму 52 000 грн. Із відповіді Слідчого СВ ДРУП №2 ГУ НП в Дніпропетровській області матеріали кримінального провадження №1202414139000906 об`єднано до кримінального провадження №12023020100000371 за ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 182, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 361 КК України та направлено з обвинувальним актом до Центрального-Міського районного суду м. Кривий Ріг. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що Центральним-Міським районним судом м.Кривий Ріг здійснюється розгляд кримінального провадження №12202300201000003371 від 25.07.2023 за обвинувальним актом відносно обвинувачених ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4, 5 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4, 5 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4, 5 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України. Також позивачка ОСОБА_1 , будучи за її згодою допитаною як свідок, надала показання про те, що під час перебування за межами України не змогла здійснити розрахунок карткою «Приватбанк». З мобільного телефону доступ до картки відновити теж не змогла через блокування сім-карти з номером телефону НОМЕР_6 , та «зламаний» акаунт. Зазначила, що представник оператора Київстар інформацію щодо блокування її номеру не надав, оскільки вона телефонувала з іншого номера телефону. Також їй не вдалось відновити доступ до карток Приватбанк, здійснивши дзвінок з іншого номера телефону, від представника банку дізналась лише те, що її картку заблоковано через неправомірні дії, здійснені з такою, без пояснення причин. Надалі, прибувши на територію України, відновила вищевказаний номер телефону, за яким їй надано виписки з карток Приватбанк. Про зняття її особистих та кредитних коштів із рахунків «Приватбанк», що мали місце 05.09.2024, дізналася під час отримання виписки за рахунками у відділенні банку. Зняття коштів відбулось у м.Кривий Ріг, в той час як позивачка перебувала за межами України. Повідомлення від АТ КБ «Приватбанк» щодо зміни паролю входу не отримувала на номер телефону, пін-код картки нікому не повідомляла. Про зміну паролю входу з використанням пін-коду картки дізналась з листа банку, отриманого електронною поштою. В ході розгляду справи позивачка підтвердила, що користується мобільним номером телефону НОМЕР_6 , який є її фінансовим номером у АТ КБ «Приватбанк», такий остання використовує для входу в акаунт Приват24. Проте, як випливає з прінт-скрінів робочих сторінок програмного комплексу АТ КБ «Приватбанк», 05.09.2024 мало місце вхід в акаунт Приват24 ОСОБА_1 з 18:28:32 по 19:58:32 з мобільного пристрою IPhone11,6, з номера мобільного телефону SIM-карти НОМЕР_7 . Перелічені вищевказані видаткові операції здійснювались за допомогою технології NFC Apple Pay. Картка № 4149499083663706 підв`язана до Apple Pay 05.09.2024 р. о 18.50 год, а картка № 5457082252823997 о 19:18 год. Позивачка стверджує, що не ініціювала та не здійснювала 05.09.2024 операцій зі зняття готівки з належних їй рахунків у АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , а грошових коштів за результатами здійснення цих операцій не отримувала. Окрім цього, не сприяла втраті, незаконному використанню персональних даних або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Звернення позивачки до банку з приводу блокування карти та повідомлення про неправомірне списання коштів, а також звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення щодо неї незаконних дій, свідчать про те, що у позивачки не було волевиявлення на вчинення таких перерахувань та списань. В свою чергу, відповідач АТ КБ «Приватбанк» не підтвердив належними і допустимим доказами обставини, які б беззаперечно доводили, що ОСОБА_1 як користувачка карток, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за її картками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , її особистого рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка надала змогу ініціювати платіжні операції 05 вересня 2024 року у період часу з 19:06 год. до 19:43 год. щодо зняття грошових коштів у загальному розмірі 108500 грн. Враховуючи те, що в ході судового розгляду не доведено, що позивачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, позовні вимоги необхідно задовольнити.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги правильних висновків суду не спростовують.
У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, у якому просила:
- визнати помилковими (нечинними) платіжні операції (транзакцій) щодо зняття грошових коштів 05 вересня 2024 року, а саме: 05.09.2024 о 19:06 в розмірі 20 000 грн, 05.09.2024 о 19:10 в розмірі 18 500 грн, 05.09.2024 о 19:11 в розмірі 18 000 грн з платіжної картки Приватбанк НОМЕР_1 та 05.09.2024 о 19:26 в розмірі 20 000 грн, 05.09.2024 о 19:39 в розмірі 10 000 грн., 05.09.2024 о 19:39 в розмірі 10 000 грн, 05.09.2024 о 19:40 в розмірі 10 000 грн. з кредитної картки Приватбанк НОМЕР_2 ;
- зарахувати грошові кошти у розмірі 56 500 гривень на рахунок клієнта ОСОБА_1 , що безпідставно списані банком з рахунку клієнта 05.09.2024;
- скасувати кредитну заборгованість ОСОБА_1 у розмірі 52 000 гривень, яка утворилась на наслідками вищевказаних операцій від 05 вересня 2024 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що позивачка є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», в якому відкриті банківські рахунки. 05 вересня 2025 року у період часу з 19:06 до 19:43 невідомі особи здійснили зняття коштів з належних їй платіжних карток Приватбанк № НОМЕР_1 в загальній сумі 56 500 грн, та з кредитної карти № НОМЕР_2 в загальній сумі 52 000 грн. Після здійснення вказаних операцій рахунки останньої були тимчасово заблоковані відповідачем у зв`язку із фіксацією останнім підозрілих операцій, що можуть виявитися шахрайськими. Вказала, що не ініціювала і не здійснювала 05.09.2024 операцій зі зняття готівки з належних їй рахунків у АТ КБ «Приватбанк», оскільки перебувала поза межами території України, та грошових коштів за результатами здійснення цих операцій не отримувала. При цьому, позивачка 05.09.2024 о 01:22, 18:27, 18:55 та 19:21 здійснювала розрахунки з цієї ж кредитної картки Приватбанк № НОМЕР_2 за межами України, що відображено у банківській виписці. Відтак, позивачка не могла в цей же час здійснювати операції зі зняття готівки з банкомата у м. Кривий Ріг. Згідно з інформацією з сайту відповідача ліміт на зняття готівки в банкоматі з картки Приватбанк становить 20 000 грн на 3 години. В той же час, за період з 19:06 год. до 19:43 знято в банкоматі з належних позивачу платіжних карток Приватбанк грошові кошти в загальній сумі 108500 грн. Повернувшись на територію України 17.09.2024 позивачка звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024141390000906 та розпочате досудове розслідування за ч. 1 ст. 190 КК України. Також позивачка зверталася до відповідача з заявою щодо повернення коштів, які були списані з її картки. Проте на вказане звернення жодної відповіді не отримала, та банк грошові кошти не повернув. Позивачка не ініціювала і не здійснювала 05.09.2024 операцій зі знятті готівки з належних їй рахунків у АТ КБ «Приватбанк», та грошових коштів за результатами здійснення цих операцій не отримувала. Також позивачка не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Оскільки позивачка стала жертвою шахрайських дій інших осіб, які скористалися її особистими відомостями, збільшили кредитний ліміт картки в АТ КБ «Приватбанк» та здійснили зняття готівки, проте ці дії не відповідали внутрішній волі позивача, остання не отримувала коштів, не надавала згоди на збільшення кредитного ліміту, транзакції щодо зняття грошових коштів 05.09.2024 у загальному розмірі 108500 грн не ініціювала, то такі транзакції є нечинними. У зв`язку з цим, АТ КБ «Приватбанк» зобов`язане скасувати кредитну заборгованість у розмірі 52000 грн, яка утворилась внаслідок вищевказаних операцій, та зарахувати грошові кошти у розмірі 56500 грн на рахунок позивачки, що були безпідставно списані банком з рахунку клієнта 05.09.2024.
Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, – 05.09.2024 з картки/рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 здійснено видаткові операції щодо зняття коштів (готівки), а саме: о 19:06:38 в сумі 20 000 грн. через банкомат DN00 у м. Кривий Ріг, о 19:10:33 в сумі 18 500 грн. через банкомат 6893200 у м. Кривий Ріг; о 19:11:30 в сумі 18500 грн через банкомат 6893200 у м.Кривий Ріг. 
Так, 05.09.2024 з картки № НОМЕР_3 здійснено видаткових операцій на суму 56 000 грн., що підтверджується виписками АТ КБ «Приватбанк» (а.с.14, 42).
Окрім цього, як вбачається з виписки АТ КБ «Приватбанк» від 16.09.2024 №С8СР05R870TL7NDC, з картки/рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 здійснено такі видаткові операції щодо зняття коштів (готівки), а саме: о 19:26:32 в сумі 20 000,00 грн. + комісія 800,00 грн. через сторонній банком АТМ5332 DP DZERZH BRAN; о 19:39:06 в сумі 10000 грн. + комісія 400 грн.; о 19:39:47 в сумі 10000 грн. + комісія 400 грн.; та о 19:40:28 в сумі 10000 грн. + комісія 400 грн. через сторонній банком АТМ3994 OTP BANK. 
Отже, 05.09.2024 з картки № НОМЕР_4 здійснено видаткових операцій на суму 52 000,00 грн. (а.с.13, 42).
Здійснення вказаних операцій з картки № НОМЕР_2 відбулося за рахунок кредитних коштів, у зв`язку з чим банк також списав з позивачки комісію.
Окрім цього, як видно з витягів із застосунку «Приват24» 05 вересня позивачці ОСОБА_1 надійшли повідомлення про те, що за картками позивачки 5*39 та 4*06 зафіксовано підозрілі операції, що могли виявитись шахрайськими та з метою безпеки картки було тимчасово заблоковано.
03.10.2024 ОСОБА_1 зверталась до АТ КБ «Приватбанк» із заявою щодо визнання помилковими (нечинними) платіжних операцій (транзакцій) щодо зняття грошових коштів 05 вересня 2024 року, а саме: 05.09.2024 о 19:06 в розмірі 20 000 грн, 05.09.2024 о 19:10 в розмірі 18 500 грн, 05.09.2024 о 19:11 в розмірі 18 000 грн з платіжної картки Приватбанк НОМЕР_1 та 05.09.2024 о 19:26 в розмірі 20 000 грн, 05.09.2024 о 19:39 в розмірі 10 000 грн, 05.09.2024 о 19:39 в розмірі 10 000 грн, 05.09.2024 о 19:40 в розмірі 10 000 грн з кредитної картки Приватбанк НОМЕР_2 ; зарахування грошових коштів у розмірі 56 500 гривень на рахунок клієнта ОСОБА_1 , що списані з рахунку клієнта 05.09.2024; а також скасування кредитної заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 52 000 гривень, яка утворилась на наслідками вищевказаних операцій від 05 вересня 2024 року. Однак, АТ КБ «Приватбанк» жодної відповіді позивачу не надав.
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12024141390000906 від 17.09.2024 за ч. 4 ст. 190 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про те, що 17.09.2024 до Відділу поліції №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області із заявою звернулась ОСОБА_1 , яка просила вжити заходи до невідомої особи, яка 05.09.2024 в період часу з 19:06 до 19:43, представившись працівником ПрАТ «Київстар», здійснила дзвінки з номерів 0970677167 та 0674660466 на номер потерпілої 0677303100 та під приводом оформлення електронної сім карти шляхом зловживання довірою, з використанням ЕОТ, заблокувала сім карту потерпілої, після чого заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 з платіжної картки Приватбанк № НОМЕР_1 на загальну суму 56 500 грн та з кредитної картки Приватбанк № НОМЕР_5 коштами на загальну суму 52 000 грн (а.с. 12).
Із відповіді Слідчого СВ ДРУП №2 ГУ НП в Дніпропетровській області матеріали кримінального провадження №1202414139000906 об`єднано до кримінального провадження №12023020100000371 за ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 182, ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 361 КК України та направлено з обвинувальним актом до Центрального-Міського районного суду м. Кривий Ріг.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що Центральним-Міським районним судом м. Кривий Ріг здійснюється розгляд кримінального провадження №12202300201000003371 від 25.07.2023 за обвинувальним актом відносно обвинувачених ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 4, 5 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4, 5 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4, 5 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України. 
На даний час кримінальна справа не розглянута, що вбачається із листа Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг. 
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
У статті 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з пунктами 1.4, 1.27 статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держатель електронного платіжного засобу – фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу (пункт 1.4 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).
Неналежний переказ – рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі (абзац 3 пункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).
Відповідно до пункту 14.2 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним, зокрема, у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.
Відповідно до частин п`ятої-сьомої, дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.
Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.
Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України
від 13.05.2015р. у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 202/10128/14, від 13.09.2019 у справі № 501/4443/14, від 20.11.2019 у справі № 577/4224/16, від 17.06.2021 у справі № 759/4025/19, від 16.08.2023 у справі № 176/1445/22 та інших.
Також, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2018р. в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2018р. в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2019р. у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що навіть: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Зважаючи на наведене, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції правильно встановлено та доводами апеляційної скарги не спростовано, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
Як, також, вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 , будучи за її згодою допитаною як свідок в суді першої інстанції, надала показання про те, що під час перебування за межами України не змогла здійснити розрахунок карткою «Приватбанк». З мобільного телефону доступ до картки відновити теж не змогла через блокування сім-карти з номером телефону НОМЕР_6 , та «зламаний» акаунт. Зазначила, що представник оператора Київстар інформацію щодо блокування її номеру не надав, оскільки вона телефонувала з іншого номера телефону. Також їй не вдалось відновити доступ до карток Приватбанк, здійснивши дзвінок з іншого номера телефону, від представника банку дізналась лише те, що її картку заблоковано через неправомірні дії, здійснені з такою, без пояснення причин. Надалі, прибувши на територію України, відновила вищевказаний номер телефону, за яким їй надано виписки з карток Приватбанк. Про зняття її особистих та кредитних коштів із рахунків «Приватбанк», що мали місце 05.09.2024, дізналася під час отримання виписки за рахунками у відділенні банку. Зняття коштів відбулось у м. Кривий Ріг, в той час як позивачка перебувала за межами України. Повідомлення від АТ КБ «Приватбанк» щодо зміни паролю входу не отримувала на номер телефону, пін-код картки нікому не повідомляла. Про зміну паролю входу з використанням пін-коду картки дізналась з листа банку, отриманого електронною поштою.
Також, позивачка ОСОБА_1 підтвердила, що користується мобільним номером телефону НОМЕР_6 , який є її фінансовим номером у АТ КБ «Приватбанк», такий остання використовує для входу в акаунт Приват24.
Однак, як вбачається з прінт-скрінів робочих сторінок програмного комплексу АТ КБ «Приватбанк», 05.09.2024 мало місце вхід в акаунт Приват24 ОСОБА_1 з 18:28:32 по 19:58:32 з мобільного пристрою IPhone11,6, з номера мобільного телефону SIM-карти НОМЕР_7 . Перелічені вищевказані видаткові операції здійснювались за допомогою технології NFC Apple Pay. Картка № 4149499083663706 підв`язана до Apple Pay 05.09.2024 р. о 18.50 год, а картка № 5457082252823997 о 19:18 год.
Крім цього, позивачка стверджувала, що не ініціювала та не здійснювала 05.09.2024 операцій зі зняття готівки з належних їй рахунків у АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , а грошових коштів за результатами здійснення цих операцій не отримувала. Окрім цього, не сприяла втраті, незаконному використанню персональних даних або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що вказані доводи сторони позивачки банком не спростовано, як і не доведено належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.
При цьому суд враховував, що у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що як тільки позивачка дізналась про здійснення несанкціонованого списання коштів з її рахунку, вона невідкладно повідомила банк та звернулась до органів поліції, а тому вказане додатково свідчить про те, що у позивачки не було волевиявлення на вчинення таких перерахувань та списань.
В свою чергу, відповідач АТ КБ «Приватбанк» не підтвердив належними і допустимим доказами обставини, які б беззаперечно доводили, що ОСОБА_1 як користувач карток, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за її картками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , її особистого рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка надала змогу ініціювати платіжні операції 05 вересня 2024 року у період часу з 19:06 год. до 19:43 год. щодо зняття грошових коштів у загальному розмірі 108500 грн.
Окрім цього, в ході розгляду справи представниця відповідача в суді першої інстанції повідомила, що 05.09.2024 о 19:44 мало місце блокування акаунту Приват24, яке відбулося за ініціативи банку через підозрілу активність «eantifraud» щодо фінансових транзакцій. Проте роботи eantifraud з приводу причин блокування є таємницею, якою володіє виключно підрозділ Банку, розкриття такої можливо лише в порядку передбаченому вимогами чинного законодавства.
Відповідачем, зважаючи на його доводи стосовно позову, жодним чином не обґрунтовано причин блокування акаунту позивачки лише після певного обсягу транзакцій, хоча такі відбувались протягом незначного періоду часу та з різних держав.
Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , не є підставою для відмови у задоволенні позову.
Вказане узгоджується зокрема з висновком Верховного Суду викладеного в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 766/19614/18.
Враховуючи вказане, судом першої інстанції правильно встановлено, що сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції та враховуючи те, що в ході судового розгляду не доведено, що позивачка ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, чого, теж і доводами апеляційної скарги не спростовано, – суд першої інстанції підставно задовольнив позовні вимоги.
Зважаючи на наведене доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід залишити без задоволення, рішення ж суду як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» – залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 12 серпня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2026 року.

Головуючий:    Я.А. Левик

Судді:   Н.П. Крайник 

М.М. Шандра