П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 487/949/26

Категорія:113080000 Головуючий в 1 інстанції: Нікітін Д.Г.
Місце ухвалення: м. Миколаїв
Дата складання повного тексту:07.05.2026р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:
головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.
при секретарі – Алексєєвій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про: скасування постанови №R322507 від 28 січня 2026 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. та закриття провадження по справі.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він, стоїть на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 по місцю прописки та проживання, а саме АДРЕСА_1 . Працює також в м. Миколаїв. Враховуючи, що позивач має трьох неповнолітніх дітей, та кожні три місяці продовжує дію відстрочки, таким чином з`являється в РТЦК за місцем проживання, надає всі документи. Облікові данні своєчасно оновлював.
28 січня 2026 року з додатку "Резерв+" позивачу стало відомо, що відносно позивача винесена постанова №R322507 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП. В постанові зазначається, що в результаті вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів встановлено що позивач не став на облік як ВПО, чим допустив порушення військового обліку та скоїв адміністративне правопорушення. Позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу. Але з вищевказаною постановою позивач не згоден і вважає її неправомірною.
Відповідач позов не визнав, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, за правилами встановленими ст. 286 КАС України.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.
Згідно даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 , з зазначенням зареєстрованої адреси проживання АДРЕСА_1 .
Згідно відомостей з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (Міністерства соціальної політики України), ОСОБА_1 , 05 січня 2024 року, був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою АДРЕСА_2 (Довідка №5138-5003084886 видана УСЗН Пересипському району ДП та СП в Одеської міської ради.
Реєстрацію ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеної особи, зареєстрованої за зазначеною адресою, було скасовано 27 січня 2026 року.
20 січня 2026 року під час опрацювання інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів уповноваженими посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_6 було виявлено факт порушення правил військового обліку ОСОБА_1 (непостановка на облік за новим місцем проживання при наявному статусі ВПО).
27 січня 2026 року ОСОБА_1 особисто подав до ІНФОРМАЦІЯ_6 заяву в порядку ст. 279-9 КУпАП про визнання своєї винуватості, в якій підтвердив факт порушення правил військового обліку, просив розглянути справу без його участі, погодився на притягнення до адміністративної відповідальності та просив врахувати положення ч. 9 ст. 38 КУпАП.
На виконання вимог ч.2 ст. 279-9 КУпАП, протягом трьох днів після отримання заяви, були перевірені відомості в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів та в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та було встановлено, що станом на 28 січня 2026 року ОСОБА_1 продовжував обліковуватися як ВПО, на військовому обліку за місцем нового проживання не перебував, було сформовано облікову картку постанови №R322507 в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
28 січня 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі заяви ОСОБА_1 від 27 січня 2026 року та перевірених даних реєстрів, було винесено постанову №R154547 про накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст. 210 КУпАП.
Копія постанови 28 січня 2026 року була розміщена в електронному кабінеті військовозобов`язаного в застосунку "Резерв+", що відповідає вимогам ч.3 ст. 279-9 та ч.10 ст. 285 КУпАП, оскільки позивач є користувачем "Резерв+", електронний кабінет і електронний спосіб комунікації прямо передбачені як належний канал доведення постанови до відома військовозобов`язаного.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2026 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що порушивши дану норму Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", ОСОБА_1 вчинив триваюче адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права.
Апелянт вказав, що судом першої інстанції неправомірно застосовано норми адміністративного законодавства, оскільки, вказано, шо дії позивача є триваючим правопорушенням.
Також, апелянт у скарзі акцентував увагу на тому, що адміністративне стягнення накладене на позивача поза межами строку, встановленого ст. 38 КУпАП.
Представником відповідача не надано доказів того, що позивач особисто подав заяву, а саме не надано копію заяви, зареєстрованої з вхідним номером відповідно до чинного законодавства, про визнання своєї винуватості.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції по справі, виходячи з наступного.
Апеляційним судом встановлено наступні обставини справи.
Згідно даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 , з зазначенням зареєстрованої адреси проживання АДРЕСА_1 .
Згідно відомостей з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (Міністерства соціальної політики України), ОСОБА_1 , 05 січня 2024 року, був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою АДРЕСА_2 (Довідка №5138-5003084886 видана УСЗН Пересипському району ДП та СП в Одеської міської ради).
Реєстрацію ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщеної особи, зареєстрованої за зазначеною адресою, було скасовано 27 січня 2026 року.
20 січня 2026 року під час опрацювання інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів уповноваженими посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_6 було виявлено факт порушення правил військового обліку ОСОБА_1 (не став на військовий облік як ВПО).
28 січня 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі заяви ОСОБА_1 від 27 січня 2026 та перевірених даних реєстрів, було винесено постанову №R154547 про накладення адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
В матеріалах справи відсутня заява позивача, на яку посилався суд першої інстанції, від 27 січня 2026 року та яку нібито ОСОБА_1 особисто подав до ІНФОРМАЦІЯ_6 в порядку ст. 279-9 КУпАП про визнання своєї винуватості, в якій підтвердив факт порушення правил військового обліку, просив розглянути справу без його участі, погодився на притягнення до адміністративної відповідальності та просив врахувати положення ч. 9 ст. 38 КУпАП.
Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП зобов`язує орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото – і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Частиною 1 ст. 210-1 КУпАП встановлено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч.3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Зазначена норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст. 210-1 КУпАП, було порушення ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу"(далі – Закон №2232-XII) (не став на облік як ВПО).
Частиною 4 ст. 37 Закон №2232-XII у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи.
Проте, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не дослідив чи позивач не змінив своє місце проживання.
Витяг з реєстру територіальної громади свідчить про те, що позивач зареєстрований за адресою місця проживання: АДРЕСА_3 з 23 листопада 2017 року. 
Колегія суддів акцентує увагу, що матеріали справи містять інформацію про оновлення позивачем даних вчасно, адреса реєстрації та адреса проживання у застосунку "Резерв+" співпадають, а адреса реєстрації підпадає під необхідність перебувати на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Крім того, позивач зазначив, що 15 травня 2022 року він був викликаний на роботу для виконання своїх професійних обов`язків та проживав за місцем реєстрації і з того часу місце мешкання не змінював.
Неодноразово з місця роботи його документи направлялися до ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.37-38).
На підставі наведеного, колегія суддів доходить висновку, що позивач не змінював місце проживання та відповідно правомірно стоїть на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 , що помилково не було встановлено судом першої інстанції.
Враховуючи, що позивач своє місце проживання не змінював та відповідно не мав обов`язку змінювати місце військового обліку, то на думку колегії суддів – це є достатньою підставою для висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, щодо порушення військового обліку, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що судом першої інстанції помилково встановлено, що позивачем надано заяву про визнання вини, проте, в матеріалах справи відсутня така заява.
Оскільки, відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного проступку, тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
За правилами п.3 ч.1 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Отже, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування постанови №R322507 від 28 січня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_6 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплату судового збору у загальній сумі 1 464,32 грн.(судовий збір в сумі 665,60 грн., сплачений за подання адміністративного позову, судовий збір в сумі 798,72 грн, сплачений за подання апеляційної скарги).
Стаття 272 КАС України встановлює особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ, зокрема, ч. 3 якої передбачає, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених ст.ст. 273-277, 282-283-1, 284-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2026 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 – задовольнити.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 №R322507 від 28 січня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.
Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплаченого судового збору в розмірі 1 464,32 грн. (Одна тисяча чотириста шістдесят чотири грн. тридцять дві коп.).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 серпня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.