Справа № 944/4084/25 Головуючий у 1 інстанції: Колтун Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/677/26 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О. 
з участю: ОСОБА_1 та її представника Луки Т.М.,
представника військової частини НОМЕР_1 – Гайдук Д.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, –

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Заява мотивована тим, що у вересні 2021 року під час несення служби за контрактом у лавах Державної прикордонної служби України у ІНФОРМАЦІЯ_1 вона познайомилася з ОСОБА_3 , який також служив у вищезазначеному загоні, а з січня 2022 року вони почали разом проживати та вести спільне господарство спочатку в будинку АДРЕСА_1 , а з січня 2023 року вони переселилися в придбану її матір`ю квартиру АДРЕСА_2 .
Спільними зусиллями та коштами вони зробили ремонт у вищезазначеній квартирі, придбали сантехніку, кухню, меблі та побутову техніку.
Крім того, вони придбали автомобіль марки «Audi Q5», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був зареєстрований на ОСОБА_3 , однак фактично перебував у її користуванні, тому саме вона була страхувальником автомобіля.
Протягом спільного проживання ОСОБА_3 перераховував на її банківську карту грошові кошти для різних сімейних потреб, а 28 липня 2022 року зробив їй пропозицію стати його дружиною, на яку вона погодилася, однак через війну відклали офіційну реєстрацію шлюбу та дату весілля.
Факт спільного проживання як чоловіка та дружини підтверджується також особистим листуванням, спільними фотосвітлинами, а також показаннями свідків. 
На початку червня 2025 року вона отримала сповіщення про те, що її цивільний чоловік зник безвісти за особливих обставин під час ведення бойових дій в районі населеного пункту Вовчанські Хутори Харківської області.
Оскільки вони з ОСОБА_3 не встигли зареєструвати шлюб, вона не може у повному обсязі реалізувати свої права, а встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу дозволить їй належним чином комунікувати з органами військового управління, Червоного Хреста, подавати заяви до уповноважених органів щодо Розшуку ОСОБА_3 та вивезення його тіла з поля бою. 
З наведених підстав просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з січня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2025 року заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу – задоволено.
Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з січня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2025 року оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що заявниця не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту, який вона просила встановити.
Обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, його ремонт, надання взаємної допомоги, а також спільний побут та взаємні права та обов`язки, однак в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що в даному випадку мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. 
Розгляд справи проведено за неналежного складу учасників, оскільки не залучено інших заінтересованих осіб, а саме, батька ОСОБА_3 – ОСОБА_4 .
Оскільки вона не визнає вимог заявниці, то між ними існує спір про право, тому справа не підлягала розгляду в порядку окремого провадження.
Встановлення факту спільного проживання однією сім`єю заявниці та її сина впливатиме на її права та обов`язки, оскільки матиме значення для визначення розміру виплат особам першого ступеня споріднення.
Зазначає, що вона не була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що призвело до порушення її права на захист.
Просить рішення Яворівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду.
Розгляд справи в суді апеляційної інстанції призначався на 18 червня 2026 року та 09 липня 2026 року. ОСОБА_2 в судові засідання призначені на 18 червня 2026 року та 09 липня 2026 рокуне з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З наведеного можна зробити висновок, що ОСОБА_2  відповідно до процесуального закону вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, та її неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_5 та представника військової частини НОМЕР_1 – Гайдук Д.Р. на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що надані заявницею докази підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виникнення між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, ведення спільного господарства та наявність спільного бюджету. 
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися з наступних мотивів.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
–факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
–встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
–заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
– чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 та від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року № 335/4669/23.
Судом встановлено, що начальник прикордонної зенітно-ракетної застави другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України капітан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в районі населеного пункту Вовчанські Хутори Харківської області під час ведення бойових дій з підрозділами держави-агресора російської федерації, зник безвісти за особливих обставин з 04 червня 2025 року.
Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України надіслала керівнику ІНФОРМАЦІЯ_5 сповіщення від 06 червня 2025 року № 03.7/7920-25-Вих, в якому просила сповістити ОСОБА_2 про те, що її цивільний чоловік ОСОБА_3 зник безвісти за зазначених обставин.
09 червня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_6 надіслано на адресу ОСОБА_2 сповіщення № 729, яким сповіщено про те, що її цивільний чоловік капітан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зник безвісти 04 червня 2025 року під час ведення бойових дій в районі населеного пункту Вовчанські Хутори Харківської області.
Згідно з актом № 50 про встановлення місця проживання, затвердженим адміністратором ВРМ відділу «Центр надання адміністративних послуг» Яворівської міської ради Львівської області 27 червня 2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не зареєстрована, але зі слів сусідів проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з актом № 51 про встановлення місця проживання, затвердженим адміністратором ВРМ відділу «Центр надання адміністративних послуг» Яворівської міської ради Львівської області 03 липня 2025 року, за адресою: АДРЕСА_1 в період з 2022 року по 2023 рік фактично проживав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з довідкою № 1/29.06.2025, виданою ТОВ Управляюча компанія «Лев Сіті», з січня 2023 року по травень 2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживав спільно з ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2 .
В поданій ОСОБА_2 заяві зазначено, що встановлення факту проживання однією сім`єю необхідно для налагодження комунікації з органами військового управління, Червоного Хреста, подавати заяви до уповноважених органів щодо розшуку ОСОБА_3 та вивезення його тіла з поля бою.
При цьому, задоволення вимог заяви ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з січня 2022 року по 04 червня 2025 року надасть заявниці в тому числі і право для оформлення соціальних гарантій, передбачених сім`ям військовослужбовців, тобто з метою реалізації прав, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Пунктом шостим статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.
Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).
Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.
Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.
Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Матеріали справи не містять особистого розпорядження ОСОБА_3 на випадок зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором.
Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_6 підтверджується, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
Отже, мати зниклого безвісти ОСОБА_3 – ОСОБА_1 , а також його батько – ОСОБА_4 є суб`єктами, які відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають право на отримання виплат з грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 .
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не визнається факт щодо встановлення якого звернулася заявниця в порядку окремого провадження.
Враховуючи те, що на отримання грошового забезпечення, крім заявниці, також претендують батько та мати зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 – ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , яка заперечує факт проживання ОСОБА_2 однією сім`єю з її сином, між ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_1 і ОСОБА_4 з іншого боку, існує спір про право на отримання грошового забезпечення, а встановлення юридичного факту, про який просить заявниця, породжуватиме певний правовий наслідок й впливатиме на права ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , колегія суддів приходить до висновку про те, що факт, який просить встановити заявниця не підлягає встановленню в порядку окремого провадження та може бути встановлено виключно в порядку позовного провадження. 
Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду справи виник спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, а тому судом першої інстанції помилково задовольнив заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки така підлягала залишенню без розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , військова частина НОМЕР_1 , про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу – залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень 40 копійок судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 16 липня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Крайник Н.П. 

Шандра М.М.