Справа №452/4934/23 
Провадження №1-кп/452/8/2026 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2026 року        м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора       ОСОБА_3 , 
обвинуваченого      ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого-адвоката    ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Самбірського міськрайонного суду Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023141290000797від 18 жовтня 2023 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теребовля Тернопільської області, громадянина України, українця, що має середню спеціальну освіту, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 08 липня 2020 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області за ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК України), із застосуванням стст.70,72 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 2 місяців, штрафу у розмірі 50 та 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп. та 1700 грн. 00 коп. відповідно; від подальшого відбування покарання звільненого 06 березня 2022 року з Державної установи «Дрогобицька виправна колонія №40» Львівської області на підставі Указу Президента України «Про помилування» від 04 березня 2022 року,

по обвинуваченню в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , 15 вересня 2023 року приблизно о 15 год. 40 хв., будучи на той час військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи в палатці для проживання військовослужбовців, що була розташована на території вказаної військової частини за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел, спрямований на привласнення, банківської картки з відкритим рахунком № НОМЕР_2 , емітентом якої є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі – АТ «Ощадбанк»), та яка в силу вимог ст.1 Закону України «Про інформацію» №2657-ХП від 02 жовтня 1992 року, Закону України «Про платіжні послуги» №1591-IX від 01 лютого 2023 року, ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-111 від 7 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року №414, та примітки до ст.358 КК України, є офіційним документом, достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, та усвідомлюючи, що вказана картка та наявні на ній

грошові кошти є чужою власністю, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав зазначену вище банківську картку, належну ОСОБА_6 , котра була офіційним документом майнового характеру та на якій зберігалися грошові кошти потерпілого.

Далі, ОСОБА_4 15 вересня 2023 року о 18 год. 45 хв., реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом використання банківської картки АТ «Ощадбанк», відкритої на ім`я ОСОБА_6 , з відкритим рахунком № НОМЕР_2 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, користуючись банкоматом, який належить Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк», та котрий знаходиться за адресою: Львівська область, м. Самбір, вул. Лемківська, буд.1-а, знаючи пін-код до вказаної банківської картки, таємно повторно викрав грошові кошти в сумі 4000 грн. 00 коп. шляхом здійснення операції по зняттю готівки.

Також, ОСОБА_4 15 вересня 2023 року о 21 год. 54 хв., реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом використання банківської картки АТ «Ощадбанк», відкритої на ім`я ОСОБА_6 , з відкритим рахунком № НОМЕР_2 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, користуючись банкоматом, який належить АТ «Ощадбанк», та котрий знаходиться за адресою: Львівська область, м. Самбір, вул. Вокзальна, буд.1, знаючи пін-код до вказаної банківської картки, таємно повторно викрав грошові кошти в сумі 4000 грн. 00 коп. шляхом здійснення операції по зняттю готівки.

Крім того, ОСОБА_4 16 вересня 2023 року о 12 год. 52 хв., реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом використання банківської картки АТ «Ощадбанк», відкритої на ім`я ОСОБА_6 , з відкритим рахунком № НОМЕР_2 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, користуючись банкоматом, який належить АТ «Ощадбанк», та котрий знаходиться за адресою: Львівська область, м. Самбір, вул. Вокзальна, буд.1, знаючи пін-код до вказаної банківської картки, таємно повторно викрав грошові кошти в сумі 4000 грн. 00 коп. шляхом здійснення операції по зняттю готівки.

Тим самим ОСОБА_4 таємно викрав грошові кошти потерпілого ОСОБА_6 , спричинивши йому матеріальну шкоду на загальну суму 12000 грн. 00 коп..

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, підтвердивши при цьому обставини, викладені в обвинувальному акті та вироку суду.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 суду пояснив, що 15 вересня 2023 року в післяобідній час він перебував в палатці для проживання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , де шляхом вільного доступу взяв без дозволу банківську картку АТ «Ощадбанк», належну військовослужбовцю ОСОБА_6 , пін-код до якої він знав зі слів останнього, та з якої протягом 15 та 16 вересня 2023 року тричі зняв грошові кошти на загальну суму 12000 грн. 00 коп., котрі витратив на власні потреби. 

Обвинувачений ОСОБА_4 не оспорював час, місце, спосіб та інші обставини вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, у вчиненому щиро покаявся, прохав суд призначити покарання, не пов`язане із позбавленням волі.

Суд вважає, що показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин вчинених кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_6 18 квітня 2024 року звернулася до суду із цивільним позовом щодо відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням, в сумі 12000 грн. 00 коп.. 

Разом з тим, згідно інформації, наявної в матеріалах кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

Пред`явлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов обвинувачений  ОСОБА_4 визнав повністю, підтвердивши незаконне заволодіння грошовими коштами, належними потерпілому, в сумі 12000 грн. 00 коп.. 

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, а також пред`явлений до нього цивільний позов, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України), суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проведено в межах обвинувачення, висунутого ОСОБА_4 , який обмежено допитом обвинуваченого та вивченням даних, які характеризують його особу.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Ці докази свідчать про те, що ОСОБА_4 :
- таємно викрав офіційний документОСОБА_6 з корисливих мотивів, тому суд прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.357 КК України, в межах пред`явленого обвинувачення;
- таємно викрав чуже майно, вчинивши крадіжку повторно, в умовах воєнного стану, тому суд прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України, в межах пред`явленого обвинувачення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, що ним вчинено кримінальний проступок та тяжкий злочин.

З даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що він має визначене і постійне місце проживання, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, станом на час вчинення кримінальних правопорушень був військовослужбовцем, не працює, на обліку в наркологічному чи психоневрологічному диспансері у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, стан його здоров`я визнано задовільним, не є особою пенсійного віку та не є особою з інвалідністю, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий, проте 06 березня 2022 року звільнений від подальшого відбування покарання за вироком Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 липня 2020 на підставі Указу Президента України «Про помилування» від 04 березня 2022 року.

З наданої досудової доповіді щодо ОСОБА_4 , складеної уповноваженою особою Самбірського районного відділу філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області, встановлено, що виправлення ОСОБА_4 з урахуванням даних, що характеризують його особу, способу його життя, середньої можливості вчинення повторного кримінального правопорушення та середнього рівня ймовірної небезпеки для суспільства, можливе без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк.

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення шляхом добровільного повідомлення органу слідства і суду фактів, що мають істотне значення для з`ясування обставин його вчинення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не вбачає. 

З урахуванням наявності двох обставин, що пом`якшують покарання, та за відсутності обставин, які його обтяжують, враховуючи особу обвинуваченого, його сімейний та майновий стан, а також стан здоров`я, що він в цілому по матеріалах справи характеризується посередньо, враховуючи його відношення до вчинених кримінальних правопорушень, щире каяття, відсутність добровільного відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, а також позиції прокурора щодо призначення покарання, суд, керуючись стст.53,63,65-67 КК України, знаходить можливим призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, покарання у виді штрафу в певному розмірі в межах, передбачених санкцією частини статті, а за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, покарання у виді позбавлення волі на певний строк в мінімальних межах, передбачених санкцією частини статті.

Разом із тим, зі змісту ч.3 ст.72 КК України вбачається, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання. Штраф як основне покарання, призначений за один із злочинів, не підлягає складанню з іншими видами покарань при призначенні покарання за сукупністю злочинів (ст.70 КК України) та за сукупністю вироків (ст.71 КК України).

Таким чином, суд доходить висновку, що покарання у виді штрафу, призначене за даним вироком, слід виконувати самостійно.

Відтак, остаточне покарання ОСОБА_4 необхідно призначити на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, за кожне окремо, шляхом повного складання покарань у виді штрафута позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. 

Разом з тим, враховуючи ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, скоєних ОСОБА_4 , дані про його особу, а також враховуючи думку прокурора, суд, керуючись ст.75 КК України, прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, і вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на певний строк з покладенням на нього обов`язків, передбачених пп.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.

При цьому, суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_4 по інкримінованим кримінальним правопорушенням більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. 

Як вказувалося вище, потерпілим ОСОБА_6 18 квітня 2024 року пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням, в сумі 12000 грн. 00 коп.. 

Разом з тим, з наявної в матеріалах кримінального провадження копії актового запису про смерть №2878 від 06 листопада 2024 року, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 48 років.

Відповідно до ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 129 КПК України визначено порядок вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні. Проте, положення даної статті не регулюють питання щодо цивільного позову у разі смерті потерпілого (цивільного позивача).

Відповідно до п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Разом з тим, виходячи з того, що у кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_6 , якого судом було визнано цивільним позивачем, заявлено цивільний позов до цивільного відповідача (обвинуваченого) ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та враховуючи, що під час судового розгляду у кримінальному провадженні циівільний позивач ОСОБА_6 помер, а можливі спадкоємці вказаної особи до суду з відповідною заявою не зверталися, відтак для забезпечення права спадкоємців у разі прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 щодо звернення до суду із відповідним позовом у порядку цивільного судочинства, цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, слід залишити без розгляду.

З огляду на те, що ОСОБА_4 засуджується до покарання із застосуванням ст.75 КК України, тому з метою уникнення ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та виконання вироку по цьому кримінальному провадженню, суд вважає за необхідне застосований щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, звільнивши його негайно з-під варти в залі суду.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись стст.368,370 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357 та ч.4 ст.185 КК України, та призначити покарання:
- за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, на користь держави;
- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом повного складання покарань остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_4  за сукупністю кримінальних правопорушень покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`яти) років та у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, на користь держави.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, призначене ОСОБА_4 , – виконувати самостійно.

Відповідно до стст.75,76 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням строком на 2 (два) роки, зобов`язавши періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, з покладенням на засудженого таких обов`язків: 1) повідомляти суд про зміну свого місця проживання; 2) з`являтися в судові засідання за викликом суду.

Звільнити ОСОБА_4 з-під варти у залі суду негайно.

Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, пред`явлений потерпілим ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , - залишити без розгляду.

Речовий доказ  - оптичний диск, щознаходиться в матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження. 

На вирок учасниками судового провадження можуть бути подані апеляційні скарги до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції – Самбірський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя           ОСОБА_1