ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2-а/381/65/26
381/2844/26 
Рішення
Іменем України

10 липня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Папруги А.С., розглянувши у відкритому судового засіданні в спрощеному позовному провадженні в м. Фастів Київської області адміністративну справу з позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Нікушина Валерія Сергіївна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

Встановив:

08 травня 2026 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Нікушина Валерія Сергіївна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Зі змісту заявлених позовних вимог слідує, що позивача, як військовозобов`язаного, було притягнено до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП у зв`язку із тим, що він вчасно не прибув за повісткою. 
За фактом вчинення правопорушення була винесена постанова № 200 від 19 лютого 2026 року. На позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 гривень.
Позивач заперечує правомірність винесення оскаржуваної постанови, стверджуючи про недоведеність обставин щодо направлення і вручення повістки, а також щодо мети виклику. При цьому, позивач додатково заперечує факт отримання повістки.
Зазначені обставини, на думку позивача, свідчать про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення та є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Також позивач покликається на наявність підстав для поновлення строку на оскарження постанови, з огляду на несвоєчасність її отримання, та просить поновити строк звернення до суду.
Зазначений адміністративний спір переданий на розгляд судді Самусі В.О.
Ухвалою головуючого судді від 13 травня 2026 року зазначений адміністративний позов залишений без руху, надано строк для усунення недоліків. 
22 травня 2026 рок до суду надійшла заява представниці позивача про усунення недоліків, що стали підставою для залишення позову без руху.
Ухвалами Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2026 року поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження у справі та відстрочено для позивача сплату судового збору за подання позовної заяви.
Ще до відкриття провадження у справі представниками сторін спору були подані заяви по суті спору – відзив та відповідь на відзив, а також окремо долучені документи щодо підстав звільнення позивача з військової служби.
У відзиві на позов викладена позиція представника відповідача щодо законності оскаржуваної постанови, доведеності факту неявки позивача, як військовозобов`язаного, за повісткою та, відповідно, наявності в його діях складу адміністративного правопорушення.
У відповіді на відзив представниця позивача наполягає на недоведеності обставин щодо вручення повістки та відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
В судове засідання учасники справи не з`явились, були повідомлені належним чином, представниками позивача і відповідача подані клопотання про проведення судового засідання без їхньої участі. Неявка зазначених вище осіб в силу приписів частини 1 статті 205 КАС України не перешкоджає розгляду цієї справи по суті.
У зв`язку із неявкою зазначених вище осіб, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у відповідності до присів статті 227 КАС України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 10 липня 2026 року до 08 години 40 хвилин.
Дослідивши заяви по суті спору та долучені до справи докази, суд встановив наступні обставини.
Так, судом встановлено, що 14 лютого 2026 року відносно позивача, як військовозобов`язаного, було складено протокол № 214 за справою про адміністративне правопорушення за статтею 210-1 КУпАП.
В описовій частині протоколу зазначається про те, що ОСОБА_1 не прибув вчасно за повісткою до ТЦК та СП. При цьому, не конкретизовані обставини щодо дати направлення повістки, дати її вручення (оголошення) та дати, на яку повинен був прибути ОСОБА_1 .
19 лютого 2026 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову № 200 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно громадянина ОСОБА_1 .
В описовій частині постанови вказано, що 14 лютого 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено адміністративне правопорушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене громадянином ОСОБА_1 , що призвело до порушення вимог статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: не прибув вчасно за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 гривень.
Постанова винесена за відсутності позивача, як особи, що притягнена до адміністративної відповідальності.
При цьому, суд констатує, що зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що порушення було виявленим 14 лютого 2026 року.
Для підтвердження обставин вчинення адміністративного правопорушення представником відповідача надані: роздруківка з інформаційної системи з розділу «оповіщення» станом на 17 березня 2026 року. В цьому документі зафіксовані відомості про направлення позивачу повістки № 5842805, дата створення – 08 грудня 2025 року, очікувана дата прибуття – 14 січня 2026 року, метод доставки – доставка Укрпоштою, тип – повістка для звірки, статус повістки – не знайшли.
Також, до матеріалів справи долучена копія повістки № 19097 від 14 лютого 2026 року, в якій зазначено про обов`язок явки на 16 лютого 2026 року на 10 годину 00 хвилин.
Встановивши зазначені обставини справи, суд вважає, що правовідносини сторін спору урегульовані наступними правовими нормами.
Так, згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та остаточне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з наданням ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушеного з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначає Конституцію цією законами України; 2) з використанням повторення з наданням, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх основних, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілей, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Стаття 6 КАС України передбачає, що суд при вирішенні справ керується принципом верховенства прав, відповідно до якої окремої людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та актуальністю змісту і спрямованості діяльності держави.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначені загальні засади проходження в Україні військової служби, регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до абзацу 2, 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Далі, згідно прописів частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони добросовісно, розсудливо, пропорційно.
З огляду на приписи частини 2 статті 77 КАС України, доведення обставин щодо правомірності оскаржуваних дій та рішень покладено на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, відтак, процесуальний обов`язок надання доказів щодо правомірності своїх дій та дотримання передбачених законодавством процедур теж покладається на відповідача.
Далі, згідно приписів частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Отже, обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення є протиправність діяння та вина особи, що його вчинила.
Згідно приписів частини 3 статті 210-1 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Диспозиція цієї норми є відсильною та передбачає можливість притягнення до відповідальності за порушення необмеженого переліку профільних законодавчих норм, як законів, так і підзаконних нормативно-правових актів. В даному випадку термін «законодавство», на думку суду, повинен вживатися у значенні, наведеному в рішенні КСУ від 09 липня 1998 року по справі № 17/81-97 (справа про тлумачення терміну «законодавство»).
Далі, використаний в статті 210-1 КУпАП термін «порушення», на думку суду, включає як активну протиправну поведінку, так і бездіяльність, тобто утримання від виконання обов`язкових дій, що характеризується протиправністю.
У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом п. 1 частини 1 ст. 247 КУпАП умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, на підставі належних та допустимих доказів поза розумним сумнівом встановити, що особою вчинено протиправне та винне діяння, що містить всі ознаки конкретного складу адміністративного правопорушення.
В контексті зазначених правових норм та встановлених правовідносин сторін спору, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Зокрема, як випливає з приписів статті 9 КУпАП, для висновку про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, поведінка особи повинна бути протиправно та винною.
При цьому, позивачу інкриміновано порушення вимог законодавства про мобілізацію в частині ігнорування обов`язку щодо прибуття за повісткою.
Для підтвердження зазначених обставин надана роздруківка з інформаційної бази даних щодо направлення позивачу повістки № 5842805. При цьому, копія цієї повістки та докази, що підтверджують її відправлення (поштові квитанції, зворотні повідомлення про вручення, описи вкладень до цінного листа та ін.) до матеріалів справи не надані. В свою чергу позивач та його представниця обставин отримання цієї повістки заперечують.
В контексті приписів частини 2 статті 77 КАС України, суд зауважує, що представниками відповідача не надано доказів, які підтверджували факт направлення позивачу повістки та її отримання.
В силу приписів статті 74 КАС України, докази повинні бути допустимими. Разом із тим, за відсутності копії повістки та вище вказаних документів щодо її направлення, роздруківка з бази даних не є допустимим доказом.
З огляду на вказане, суд констатує недоведеність обставин щодо направлення повістки № 5842805 позивачу та, відповідно, виникнення у позивача обов`язку з`явитися до ТЦК та СП в час і в дату, зазначені у цій повістці.
Далі, суд зауважує, що до матеріалів справи долучена копія повістки № 19097 від 14 лютого 2026 року, в якій вказано про необхідність явки позивача на 10 годину 00 хвилин 16 лютого 2026 року.
Разом із тим, протокол про адміністративне правопорушення складений 14 лютого 2026 року, а у оскаржуваній постанові вказано, що 14 лютого 2026 року було встановлено адміністративне правопорушення.
Відтак, суд приходить до висновку, що зазначена повістка не була предметом правової оцінки під час вирішення питання про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, так як висновки про вчинення правопорушення зафіксовані станом на 14 лютого 2026 року, в той час, як обов`язок явки позивача за цією повісткою виник лише о 10 годині 00 хвилин 16 лютого 2026 року.
Отже, поведінка позивача не може вважатися протиправною та винною і, відповідно, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Тому, в силу приписів 3 частини 3 статті 286 КАС України, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у відповідності до приписів п. 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях позивача складу правопорушення.
Оскільки сплату судового збору було відстрочено для позивача до дати ухвалення судового рішення, а позовні вимоги задоволені повністю, питання розподілу судових витрат не вирішується.
Керуючись статті 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. статті 255, 265, 258, 288, 289 КУпАП, статті 4, 12, 46, 72, 77, 229, 241-256, 257, 286 КАС України,-

Ухвалив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Нікушина Валерія Сергіївна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Скасувати постанову № 200 від 19 лютого 2026 року, що винесена ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП відносно громадянина ОСОБА_1 .
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 – закрити згідно пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП - у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя Самуха В.О.