ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 914/617/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Баранець О. М. - головуючий, Кролевець О. А., Мамалуй О. О., 
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу
ОСОБА_1 
на постанову Західного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Зварич О.В., Іванчук С.В., Панової І.Ю. 
від 14.04.2026 
за заявою ОСОБА_1 
про забезпечення позову до пред`явлення позову
у справі № 914/617/26
до особи, що може отримати статус відповідача-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівімпорт" 
до особи, що може отримати статус відповідача-2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Генікс Люмін",
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову 
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Львівської області із заявою (вх.№676 від 03.03.2026 року) про забезпечення позову до пред`явлення позову до особи, що може отримати статус відповідача-1: ТзОВ «Львівімпорт» та до особи, що може отримати статус відповідача-2: ТзОВ «Генікс Люмін», шляхом:
- заборони ТзОВ «Львівімпорт» в особі Директора та/або будь-яких інших уповноважених осіб вчиняти наступні дії: здійснювати будь-які платежі (перерахування грошових коштів), списання коштів з банківських рахунків на користь ТзОВ «Генікс Люмін»; здійснювати відвантаження товару, передачу рухомого чи нерухомого майна, майнових прав на користь ТзОВ «Генікс Люмін»; підписувати акти приймання-передачі, видаткові накладні, акти звірки взаєморозрахунків та будь-які інші первинні документи щодо виконання зобов`язань перед ТзОВ «Генікс Люмін»;
- заборони ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін» укладати договори про відступлення права вимоги, переведення боргу, факторингу, прощення боргу, а також вчиняти будь-які інші дії щодо заміни кредитора або боржника у зобов`язаннях, що виникли між цими юридичними особами;
- заборони ТзОВ «Львівімпорт» до вирішення спору по суті відчужувати (продавати, дарувати, обмінювати, вносити до статутного капіталу інших юридичних осіб), передавати в заставу або іпотеку об`єкти основних засобів (зокрема транспортні засоби, складську техніку, обладнання та нерухоме майно), що належать Товариству на праві власності;
- заборони ТзОВ «Генікс Люмін» відчужувати будь-яким третім особам майно (товари), отримане від ТзОВ «Львівімпорт» за будь-якими правочинами (договорами), укладеними у період з 12.09.2024 року по поточну дату.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовною заявою до ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін» про визнання недійсними правочинів (договорів), укладених між вказаними юридичними особами, та застосування наслідків недійсності (повернення безпідставно набутого майна та коштів). В обґрунтування необхідності забезпечення позову заявниця зазначила про те, що оспорювані правочини, на її думку, були укладені з перевищенням ліміту на укладення таких правочинів (значні правочини). Також вказує на те, що директор ТзОВ «Львівімпорт» умисно укладає фіктивні договори, штучно створюючи заборгованість та виводячи обігові кошти підприємства на підконтрольну, за твердженням заявниці, компанію ТзОВ «Генікс Люмін». У заяві зазначено, що існує ризик подальшого незаконного відчуження активів ТзОВ «Львівімпорт». За доводами заявниці, комплексна заборона на вчинення дій, зазначених у прохальній частині заяви, є необхідною гарантією захисту корпоративних прав заявниці. Також заявницею зазначено про співмірність заходів забезпечення.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій за результатами розгляду заяви
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 року у справі №914/617/26 задоволено заяву ОСОБА_1 (вх.№676 від 03.03.2026) та застосовано заходи забезпечення позову шляхом:
- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівімпорт» (Код ЄДРПОУ 43440447, адреса: 79053, м. Львів, вул. Володимира Великого, 2) в особі Директора та/або будь-яких інших уповноважених осіб вчиняти наступні дії: здійснювати будь-які платежі (перерахування грошових коштів), списання коштів з банківських рахунків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Генікс Люмін» (79047, м. Львів, пр.Чорновола В., буд. 59, Код ЄДРПОУ 45612043); здійснювати відвантаження товару, передачу рухомого чи нерухомого майна, майнових прав на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Генікс Люмін» (Код ЄДРПОУ 45612043); підписувати акти приймання-передачі, видаткові накладні, акти звірки взаєморозрахунків та будь-які інші первинні документи щодо виконання зобов`язань перед ТОВ "Генікс Люмін";
- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівімпорт» (Код ЄДРПОУ 43440447) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Генікс Люмін» (Код ЄДРПОУ 45612043) укладати договори про відступлення права вимоги, переведення боргу, факторингу, прощення боргу, а також вчиняти будь-які інші дії щодо заміни кредитора або боржника у зобов`язаннях, що виникли між цими юридичними особами;
- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Львівімпорт» (Код ЄДРПОУ 43440447) до вирішення спору по суті відчужувати (продавати, дарувати, обмінювати, вносити до статутного капіталу інших юридичних осіб), передавати в заставу або іпотеку об`єкти основних засобів (зокрема транспортні засоби, складську техніку, обладнання та нерухоме майно), що належать Товариству на праві власності;
- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Генікс Люмін» (Код ЄДРПОУ 45612043) відчужувати будь-яким третім особам майно (товари), отримане від ТОВ «Львівімпорт» за будь-якими правочинами (договорами), укладеними у період з 12.09.2024 по поточну дату.
В оскаржуваній ухвалі зазначено, що за відсутності вжиття заходів забезпечення позову у даній справі, у випадку задоволення позову, беручи до уваги існування ризику подальшого відчуження активів Товариства, це може бути підставою для ініціювання нових судових процесів, що суперечить принципу ефективного судочинства.
Місцевий господарський суд зазначив, що обрані види забезпечення позову не призведуть до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість протиправних фінансово-господарських операцій з афілійованим ТзОВ «Генікс Люмін» та збереження виробничої бази (основних засобів) підприємства. При цьому ТзОВ «Львівімпорт» зможе безперешкодно здійснювати торгівлю, виплачувати заробітну плату, сплачувати податки та розраховуватися з іншими добросовісними контрагентами.
Західний апеляційний господарський суд постановою від 14.04.2026 ухвалу Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 року у справі №914/617/26 скасував. Ухвалив нове рішення. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову (вх.№676 від 03.03.2026) відмовив.
За висновками суду апеляційної інстанції суд першої інстанції передчасно застосував заявлені ОСОБА_1 заходи забезпечення позову без належної оцінки співмірності, обґрунтованості та зв`язку таких заходів забезпечення з майбутнім позовом, тобто з тими позовними вимогами, з якими заявник має намір звернутися до суду.
Задовольнивши подану заяву про забезпечення позову, місцевий господарський суд фактично заблокував господарську діяльність ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін», що не відповідає суті та меті заходів забезпечення позову, а відтак оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм процесуального права.
Також зазначив про те, що до заяви про забезпечення позову, сформованої 02.03.2026 в системі «Електронний суд», додано, зокрема, копії фінансової звітності малого підприємства та копію оборотно-сальдової відомості ТзОВ «Львівімпорт» по рахунку 63 за 9 місяців 2025 року, які не засвідчені належним чином. В заяві про забезпечення позову не зазначено про наявність у заявника або іншої особи оригіналу відповідного письмового доказу. Відповідно суд першої інстанції, не пересвідчившись та не з`ясувавши, чи відповідають копії (електронні копії) доданих до заяви про забезпечення позову письмових доказів оригіналам відповідних доказів, дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргумент и учасників справ
ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 у справі № 914/617/26, у якій просила її скасувати, ухвалу Господарського суду Львівської області від 05.03.2026 залишити в силі.
Касаційна скарга подана на підставі абзацу 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята із неправильним застосуванням норм статей 136-137 ГПК України.
На думку заявника суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, не врахував, що вжиті заходи забезпечення позову стосуються виключно операцій між ТзОВ «Львівімпорт» і ТзОВ «Генікс Люмін», мають таргетований характер та обмежують лише ту вузьку категорію господарських операцій, які є предметом майбутнього оспорювання, що відповідає принципу співмірності, закріпленому в ч.4 статті 137 ГПК України.
Висновок апеляційного господарського суду про блокування господарської діяльності не узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.02.2020 у справі № 916/2872/19.
Суд апеляційної інстанції помилково розцінив необхідність зазначення конкретних реквізитів договорів, як умову співмірності заходів забезпечення.
Не дослідив реальну загрозу невиконанню в майбутньому судового рішення.
Помилково послався на ст.91 ГПК України та зазначив про незасвідчення належним чином доданих до заяви про забезпечення позову доказів.
Вийшов за межі доводів апеляційної скарги.
ТзОВ «Львівімпорт» у відзиві на касаційну скаргу просило залишити її без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
У Рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.
Інститут забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулася з відповідними вимогами у справі про банкрутство.
Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору.
При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову оцінюється обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду із заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є учасником ТзОВ «Львівімпорт» з часткою 50 % у статутному капіталі та має намір звернутися до Господарського суду Львівської області з позовом про визнання недійсними правочинів (договорів), укладених між ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін», та про застосування наслідків недійсності (повернення безпідставно набутого майна та коштів).
За доводами заявника, невжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову, призведе до порушення її прав та інтересів.
У зв`язку із наведеним просила суд вжити заходи забезпечення позову до його пред`явлення шляхом встановлення заборони: - ТзОВ «Львівімпорт» в особі Директора та/або будь-яких інших уповноважених осіб вчиняти наступні дії: здійснювати будь-які платежі (перерахування грошових коштів), списання коштів з банківських рахунків на користь ТзОВ «Генікс Люмін»; здійснювати відвантаження товару, передачу рухомого чи нерухомого майна, майнових прав на користь ТзОВ «Генікс Люмін»; підписувати акти приймання-передачі, видаткові накладні, акти звірки взаєморозрахунків та будь-які інші первинні документи щодо виконання зобов`язань перед ТзОВ «Генікс Люмін»;
- ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін» укладати договори про відступлення права вимоги, переведення боргу, факторингу, прощення боргу, а також вчиняти будь-які інші дії щодо заміни кредитора або боржника у зобов`язаннях, що виникли між цими юридичними особами;
- ТзОВ «Львівімпорт» до вирішення спору по суті відчужувати (продавати, дарувати, обмінювати, вносити до статутного капіталу інших юридичних осіб), передавати в заставу або іпотеку об`єкти основних засобів (зокрема транспортні засоби, складську техніку, обладнання та нерухоме майно), що належать Товариству на праві власності;
- ТзОВ «Генікс Люмін» відчужувати будь-яким третім особам майно (товари), отримане від ТзОВ «Львівімпорт» за будь-якими правочинами (договорами), укладеними у період з 12.09.2024 року по поточну дату.
Суд першої інстанції заяву ОСОБА_1 задовольнив. Зазначив, що за відсутності вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, у випадку задоволення позову, беручи до уваги існування ризику подальшого відчуження активів Товариства, це може бути підставою для ініціювання нових судових процесів, що суперечить принципу ефективного судочинства.
Місцевий господарський суд також зазначив, що обрані види забезпечення позову не призведуть до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість протиправних фінансово-господарських операцій з афілійованим ТзОВ «Генікс Люмін» та збереження виробничої бази (основних засобів) підприємства. При цьому ТзОВ «Львівімпорт» зможе безперешкодно здійснювати торгівлю, виплачувати заробітну плату, сплачувати податки та розраховуватися з іншими добросовісними контрагентами.
Однак, у цьому випадку Верховний Суд вважає правильними висновки суду апеляційної інстанції, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову не відповідають вимогам статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України та порушують принцип співмірності заходів забезпечення позову із вимогами, з якими має намір звернутися ОСОБА_1 до Господарського суду Львівської області, а саме, з позовом про визнання недійсними правочинів (договорів), укладених між ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін», та про застосування наслідків недійсності.
Суд апеляційної інстанції правильно врахував, що у своїй заяві про забезпечення позову заявниця не конкретизувала, які саме договори, укладені між ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін», вона має намір оспорювати, що є предметом цих договорів, чи були вони виконані, чи є можливість реституції, тобто на момент подачі цієї заяви про забезпечення позову висновок про співмірність та адекватність заходів забезпечення позову, про які просить заявниця, їх зв`язок з предметом позову, є неможливим. 
Суд апеляційної інстанції правильно зазначив про те, що суд вправі застосувати заходи забезпечення позову у конкретній справі лише в межах тих договорів, які будуть предметом судового розгляду. 
Тобто висновок про те, що заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачам у справі вчиняти дії щодо виконання зобов`язань за договором є адекватними та співмірними заходами, спрямованими на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, можливий лише у випадку коли такі заходи стосуються заборони виконання зобов`язання відповідачами за спірним у цій справі договором до вирішення спору по суті.
У цій заяві про забезпечення позову не зазначено ні дати укладення, ні предмету, ні інших істотних умов договорів, які заявниця має намір оскаржити в суді. Тобто, заявлені ОСОБА_1 заходи забезпечення позову не стосуються конкретних спірних правочинів (договорів), які вона має намір оскаржити, а фактично блокують усю господарську діяльність між ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін». Наведене правильно оцінене судом апеляційної інстанції як таке, що свідчить про неспівмірність заявлених заходів забезпечення позову та про відсутність зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і позовними вимогами, з якими має намір заявник звернутися до суду.
Заходи забезпечення повинні стосуватися виключно предмета спору, та не можуть виходити за межі заявлених позовних вимог (або тих вимог, з якими має намір звернутися заявник у разі подання заяви до подання позову).
Відповідно загальне формулювання суду першої інстанції про заборону ТзОВ «Львівімпорт» та ТзОВ «Генікс Люмін» вчиняти дії щодо рухомого чи нерухомого майна, майнових прав, фінансових зобов`язань, коштів тощо без прив`язки до конкретного договору, що є / буде предметом судового перегляду, є помилковим.
Отже, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що вимоги ОСОБА_1 про забезпечення позову, є такими що не відповідають предмету спору, а також вимогам співмірності, адекватності, розумності та збалансованості інтересів сторін.
Доводи касаційної скарги правильності висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не можуть бути підставою для скасування оскарженої постанови суду апеляційної інстанції. 
Наведена скаржником у касаційній скарзі постанова Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 916/2872/19 у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня, а тому наведені скаржником в цій частині доводи касаційної скарги свого підтвердження не знайшли.
Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції помилково послався на статтю 91 ГПК України та зазначив, що додані до заяви копії фінансової звітності та оборотно-сальдові відомості ТзОВ «Львівімпорт» по рахунку 62 не засвідчені належним чином.
За змістом ст.6 ГПК України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (далі - ЄСІТС).
ЄСІТС відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції (ч.4 ст.6 ГПК України).
Відповідно до п.25 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21 (далі - Положення) документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо), пов`язані з розглядом справ у суді, можуть подаватися до суду в електронній формі виключно з використанням підсистеми "Електронний суд".
До створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються (п.27 Положення).
Таким чином, альтернативою звернення учасників справи до суду з позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через підсистему "Електронний кабінет".
Верховний Суд зауважує, що оскільки заява ОСОБА_1 (вх.№676 від 03.03.2026) про забезпечення позову разом з додатками була подана через систему Електронний суд 02.03.2026, то як сама заява, так і додатки до неї, вважаються підписаними належним чином та поданими у встановлений ГПК України спосіб.
Разом з тим помилковість висновків суду апеляційної інстанції в цій частині не вплинула на правильність оскарженої постанови в цілому, а тому не може бути підставою для її скасування.
Висновки Верховного Суду
За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, з врахуванням мотивів наведених у цій постанові.
Судові витрати
З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін постанову суду апеляційної інстанції, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржницю.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 у справі № 914/617/26 залишити без змін, в редакції цієї постанови.
3. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий О. Баранець 

Судді О. Кролевець 

О. Мамалуй