ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

04 червня 2026 року 	Справа № 160/3208/26  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Єфанової О.В. 	 	
за участі секретаря судового засідання	Півоварова В.С.	 	
за участі: 	 	 	
представника позивача представника відповідача 	Баден О.В. Гудков А.Є. 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Б. К. ЛАНДШАФТ до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Б.К. ЛАНДШАФТ» з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якому просить:
скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 14.11.2025 № 0621670705 про сплату податку на прибуток підприємств у сумі 700 288,00 грн та застосування фінансових санкцій у сумі 175 072,00 грн;
скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 14.11.2025 № 0621640705 про сплату податку на додану вартість у сумі 1 906 060,00 грн та застосування фінансових санкцій у сумі 476 515,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки висновки контролюючого органу про нереальність (безтоварність) господарських операцій позивача з контрагентами-постачальниками ТОВ «БУДІВЕЛКОМ», ТОВ «ЛОНГВІНД», ТОВ «АРОВАНА ЛТД» та ТОВ «ПРОМЛОГО» ґрунтуються виключно на припущеннях і не підтверджені належними та допустимими доказами. Реальність спірних господарських операцій підтверджується належним чином оформленими первинними документами (договорами поставки, видатковими та податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, платіжними документами), наявність та зміст яких контролюючий орган не спростовує. Позивач наголошує, що товарно-транспортні накладні не є первинними документами за договорами поставки, а їх можливі недоліки не свідчать про безтоварність операцій; відсутність сертифікатів якості та походження товару не впливає на право на податковий кредит і витрати; податкова інформація стосовно контрагентів та інших учасників ланцюга постачання має виключно інформативний характер. З огляду на індивідуальний характер юридичної відповідальності можливі порушення, допущені контрагентами або іншими особами по ланцюгу постачання, не можуть позбавляти позивача права на формування податкового кредиту та витрат. Крім того, позивач вказує на протиправність застосування штрафу в розмірі 25 відсотків з огляду на недоведеність контролюючим органом наявності умислу платника податків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, призначено цю справу до розгляду в підготовче засідання.
Відповідач проти позову заперечив, подавши відзив, у якому просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлено здійснення позивачем фінансово-господарських операцій з контрагентами-постачальниками ТОВ «БУДІВЕЛКОМ», ТОВ «ЛОНГВІНД», ТОВ «АРОВАНА ЛТД» та ТОВ «ПРОМЛОГО», що не спрямовані на настання реальних правових наслідків. На підтвердження цього відповідач послався на неналежне оформлення товарно-транспортних накладних (відсутність окремих реквізитів і підписів, неможливість ідентифікувати перевізників); ненадання сертифікатів якості та походження товару, що унеможливлює встановлення виробника (імпортера) і фактичного придбання товару; відсутність за даними Єдиного реєстру податкових накладних справжнього джерела первинного походження товару та подальшої його реалізації; невідповідність обсягів придбаного та реалізованого товару; здійснення по ланцюгу постачання циклічних операцій «по колу»; відсутність у контрагентів необхідних трудових, матеріальних і виробничих ресурсів. За твердженням відповідача, наведене свідчить про створення виключно документообігу за нереальними господарськими операціями з метою одержання неправомірної податкової вигоди та мінімізації податкових зобов`язань, унаслідок чого первинні документи позбавляються юридичної значимості для цілей податкового обліку. З огляду на викладене відповідач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення правомірними.
На відзив позивач подав відповідь, у якій підтримав позовні вимоги. Позивач зазначив, що висновки контролюючого органу зроблені виключно на підставі власних припущень про нереальність операцій, які не знайшли документального підтвердження за результатами перевірки та суперечать наявним у справі доказам. Позивач наголосив, що серед досліджених контролюючим органом документів недоліки заявлені лише щодо товарно-транспортних накладних, тоді як усі первинні бухгалтерські документи за господарськими операціями недоліків не містять. Позивач також вказав, що на дату оформлення спірних господарських операцій обов`язкової форми товарно-транспортної накладної затверджено не було, відповідні вимоги щодо форми товарно-транспортної накладної запроваджено наказом Міністерства розвитку громад і територій України від 14.11.2024 № 1332, що набрав чинності 03.01.2025, а тому подані товарно-транспортні накладні відповідають вимогам законодавства, чинного на момент їх складання. Крім того, позивач послався на презумпцію правомірності рішень платника податків (стаття 4 Податкового кодексу України), на покладення обов`язку доведення правомірності рішення на контролюючий орган (стаття 77 Кодексу адміністративного судочинства України) та на те, що всі сумніви трактуються на користь платника податків.
На виконання протокольної ухвали суду відповідач подав додаткові пояснення, у яких надав наявну інформацію щодо ризиковості контрагентів згідно з пошуково-довідковою системою АІС «Картка платника», зокрема щодо наявності Додатків 4 «Рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку» стосовно ТОВ «ПРОМЛОГО», ТОВ «АРОВАНА ЛТД» та ТОВ «ЛОНГВІНД», а також підтримав раніше викладену позицію про нереальність спірних господарських операцій.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні наголошував на правомірності дій податкового органу і як наслідок на законності винесених повідомлень рішень, просив в позовній заяві відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Б.К. ЛАНДШАФТ» (код ЄДРПОУ 42960985) зареєстроване як юридична особа, перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області та є платником податку на додану вартість. Основним видом діяльності товариства є неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90).
На підставі наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.09.2025 № 5691-п та направлень від 15.09.2025 № 9211, № 9214 контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Б.К. ЛАНДШАФТ» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість за взаємовідносинами з ТОВ «БУДІВЕЛКОМ» (код ЄДРПОУ 45164129) за період з 01.09.2024 по 30.09.2024, з ТОВ «ЛОНГВІНД» (код ЄДРПОУ 45220523) за період з 01.09.2024 по 30.09.2024, а також з податку на прибуток та податку на додану вартість за взаємовідносинами з ТОВ «АРОВАНА ЛТД» (код ЄДРПОУ 45317910) за період з 01.03.2025 по 31.03.2025 та з ТОВ «ПРОМЛОГО» (код ЄДРПОУ 45348561) за період з 01.03.2025 по 31.03.2025, а також усіх звітних періодів, у яких було задекларовано податковий кредит за взаємовідносинами із зазначеними контрагентами.
За результатами перевірки складено акт від 29.09.2025 № 4176/04-36-07-05/42960985, яким встановлено порушення позивачем:
пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за I квартал 2025 року на суму 700 288,00 грн;
пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 906 060,00 грн, у тому числі за вересень 2024 року — 1 127 962,00 грн, за березень 2025 року — 778 098,00 грн.
Висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на встановленні нереальності (безтоварності) господарських операцій позивача з контрагентами-постачальниками ТОВ «БУДІВЕЛКОМ», ТОВ «ЛОНГВІНД», ТОВ «АРОВАНА ЛТД» та ТОВ «ПРОМЛОГО».
За результатами розгляду поданих позивачем заперечень від 24.10.2025 № 446 висновки акта перевірки залишено без змін (відповідь від 07.11.2025 № 91060/6/04-36-07-05).
На підставі акта перевірки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 14.11.2025:
№ 0621640705, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 382 575,00 грн, у тому числі за основним платежем - 1906060,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 476 515,00 грн;
№ 0621670705, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 875 360,00 грн, у тому числі за основним платежем - 700288,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 175 072,00 грн.
За результатами адміністративного оскарження рішеннями Державної податкової служби України від 03.02.2026 № 2634/6/99-00-06-01-03-06 та № 2642/6/99-00-06-01-01-06 оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги позивача - без задоволення.
Судом встановлено, що господарські операції позивача із зазначеними контрагентами здійснювалися на підставі договорів поставки: з ТОВ «БУДІВЕЛКОМ» - договір № 00-000185 від 12.09.2024 (поставка товару на суму 3821078,80 грн, у тому числі ПДВ 636846,47 грн); з ТОВ «ЛОНГВІНД» - договір № 00-000115 від 05.09.2024 (поставка товару на суму 2946693,73 грн, у тому числі ПДВ 491 115,63 грн); з ТОВ «АРОВАНА ЛТД» - договір № 00-000130 від 23.01.2025 (поставка товару на суму 2 758 438,36 грн, у тому числі ПДВ 459739,73 грн); з ТОВ «ПРОМЛОГО» - договір № 00-000158 від 05.11.2024 (поставка товару на суму 1910148,83 грн, у тому числі ПДВ 318 358,14 грн).
На підтвердження реальності спірних господарських операцій позивачем надано до перевірки та до суду договори поставки, видаткові накладні, податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, платіжні інструкції, товарно-транспортні накладні, оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками». Суми податку на додану вартість за отриманими податковими накладними включено позивачем до складу податкового кредиту відповідних звітних періодів, а відповідні господарські операції відображено в бухгалтерському та податковому обліку.
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті, надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, регулюються Податковим кодексом України.
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (послуг) з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування, чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Правові засади регулювання, організації та ведення бухгалтерського обліку визначені Законом України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 цієї статті визначено обов`язкові реквізити первинних документів.
За змістом наведених норм права правові наслідки у вигляді виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту та витрат настають за умови реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та за наявності належним чином оформлених первинних документів, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарських операцій.
Разом з тим сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Судом встановлено, що на підтвердження реальності спірних господарських операцій позивачем надано первинні документи, які відповідають вимогам статті 9 Закону № 996-XIV та підтверджують факт придбання товарів, їх оплату та подальше відображення в бухгалтерському й податковому обліку. Наявність та зміст цих документів контролюючим органом не спростовано; в акті перевірки не зазначено про відсутність будь-яких первинних бухгалтерських документів, податкових накладних чи інших документів, що підтверджують факт здійснення господарських операцій.
Щодо посилань контролюючого органу на неналежне оформлення товарно-транспортних накладних суд зазначає таке. Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення і є доказом факту перевезення (переміщення) товару. За усталеною практикою Верховного Суду товарно-транспортна накладна не є документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей, оскільки її обов`язковість передбачена лише у разі надання послуг з перевезення; наявність або відсутність товарно-транспортних накладних, а також недоліки в їх оформленні не є підставою для висновку про безтоварність господарської операції за умови, що інші дані свідчать про рух активів або зміни в зобов`язаннях платника податків. Такий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 02 березня 2023 року у справі № 804/644/16. Отже, зазначені контролюючим органом недоліки товарно-транспортних накладних самі собою не спростовують реальності спірних господарських операцій.
Стосовно доводів контролюючого органу про ненадання сертифікатів якості та походження товару суд враховує, що сертифікати (якості, відповідності, походження) не є документами бухгалтерського чи податкового обліку, оскільки не підтверджують факт здійснення господарської операції, а лише посвідчують якість та походження товару. Їх наявність чи відсутність не впливає на право платника податку на формування податкового кредиту та витрат. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 березня 2024 року у справі № 808/8622/15.
Щодо посилань контролюючого органу на податкову інформацію стосовно контрагентів позивача та інших учасників ланцюга постачання суд зазначає, що за сталою практикою Верховного Суду податкова інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах даних контролюючих органів, носить виключно інформативний характер, сама собою не доводить наявності податкових правопорушень та не є належним і достатнім доказом у розумінні процесуального закону. Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 400/1986/19 та від 03 вересня 2019 року у справі № 810/3790/17.
Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Чинне законодавство не ставить право платника податку на податковий кредит та витрати в залежність від дотримання податкової дисципліни його контрагентами та іншими особами по ланцюгу постачання, а також від наявності чи відсутності у контрагентів достатніх трудових і матеріальних ресурсів, оскільки відповідні ресурси можуть залучатися на підставі цивільно-правових договорів.
Несплата одним із постачальників товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання податкових зобов`язань, порушення ним певних вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, а тому платник податків (покупець) не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови відсутності доказів, які свідчать про обізнаність платника щодо такої поведінки контрагентів та про узгодженість дій між ними.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19 зазначила, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій; при цьому сама собою лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання, а також незначні помилки в оформленні первинних документів не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Велика Палата Верховного Суду також вказала, що невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів і, відповідно, недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.
Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі наявності у державних органів інформації про зловживання у системі оподаткування вони можуть вжити відповідних заходів саме до особи, яка допустила зловживання, і не можуть покладати негативні наслідки на інших осіб за відсутності будь-яких ознак їх безпосередньої причетності до таких зловживань. У рішенні у справі «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що платник податку не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальником, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок контролюючого органу довести правомірність прийнятого ним рішення.
Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив, що висновки контролюючого органу про нереальність спірних господарських операцій ґрунтуються переважно на аналізі узагальненої податкової інформації щодо контрагентів позивача та інших учасників ланцюга постачання, а також на недоліках товарно-транспортних накладних. Водночас відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про фактичне нездійснення спірних господарських операцій, про відсутність руху товару, про підписання первинних документів неуповноваженими особами, про узгодженість дій позивача з контрагентами з метою одержання неправомірної податкової вигоди чи про обізнаність позивача з можливими порушеннями з боку контрагентів.
За таких обставин суд дійшов висновку, що надані позивачем первинні документи підтверджують реальність спірних господарських операцій та правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість, а також витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, а висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства є необґрунтованими.
Крім того, суд зазначає, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями до позивача застосовано штрафні санкції на підставі пункту 123.2 статті 123 Податкового кодексу України у розмірі 25 відсотків суми визначеного грошового зобов`язання.
Відповідно до пункту 123.2 статті 123 Податкового кодексу України діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання. Згідно з пунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
За висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 16 березня 2023 року у справі № 600/747/22-а, від 03 серпня 2023 року у справі № 520/22505/21, від 22 серпня 2023 року у справі № 520/18519/21 та від 05 жовтня 2023 року у справі № 520/14773/21, обов`язковою умовою застосування штрафу в підвищеному розмірі є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, тобто того, що платник податків мав можливість вжити заходів щодо дотримання правил та норм Податкового кодексу України, але умисно не вчиняв відповідних дій. Відповідачем належних доказів наявності умислу позивача не наведено, що є самостійною підставою для висновку про протиправність застосування штрафних санкцій у розмірі 25 відсотків.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено критерії, за якими суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, зокрема чи прийнято (вчинено) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно.
Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, у зв`язку з чим вони підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позов задоволено, а позивач не є суб`єктом владних повноважень, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 26624,00 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровської області від 14.11.2025 № 621670705 про сплату податку на прибуток підприємств у сумі 700288,00 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 175072,00 грн. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровської області від 14.11.2025 № 621640705 про сплату податку на додану вартість у сумі 1906060,00 грн. та застосування фінансових санкцій у сумі 476515,00 грн. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Б.К.Ландшафт" судові витрати по справі у розмірі 26624,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 29 червня 2026 року.

Суддя О.В. Єфанова