Справа № 175/14440/25
Провадження №2/173/861/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України
27 липня 2026 року  м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кожевник О.А., за участі секретаря судового засідання Демяненко С.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “ Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (далі - позивач) звернулось до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що 06.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 278598073. 
28.11.2018 між ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого до ТОВ “Таліон Плюс” перейшли права вимог, зазанчені у відповідних Реєстрах прав вимог. Відповідно до Реєстру боржників №149 від 31.08.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 від ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” до ТОВ “Таліон Плюс” перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 278598073.
20.10.2022 між ТОВ “Таліон Плюс” ат ТОВ “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” укладено договір факторингу №20102022, відповідно до якого ТОВ “Таліон Плюс” відступило ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” за плату належні йому права вимог, а ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” прийняло належні ТОВ “Таліон Плюс” права вимог до боржників, вказаним у Реєстрі прав вимог.
Відповідно до Реєстру прав вимог №2 від 06.03.2023 до Договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 29857,00 грн., з яких:
-8000 грн. - сума заборгованості за основним боргом;
-21857 грн. - сума заборгованості по відсотках. 
26.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Гоуфінгоу” та відповідачем укладено кредитний договір № 3225904267/441343. Кредитний договір підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатор, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Кредит надавався у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської карти, вказаною позичальником. 
19.04.2022 між ТОВ “Гоуфінгоу” та ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” укладено договір факторингу №19042022-Г, відповідно до умов якого ТОВ “Гоуфінгоу” передало належні йому права вимог, а ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” приймає належні ТОВ “Гоуфінгоу” права вимог до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. 
Відповідно до Реєстру боржників від 19.04.2022 до Договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022, ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 11550 грн, з яких: 
-3000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
-8550 грн. - сума заборгованості за відсотками. 
Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість за кредитними договорами, а також понесені судові витрати.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 справу передано за підсудністю Верхньодніпровському районному суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.01.2026 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно відповідачу надіслано копію позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для подання до суду відзиву, оформленого відповідно до вимог статті 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), на позовну заяву та всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову.
10.02.2026 відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову. На думку відповідача, позивач не довів факт укладення кредитного договору, факт отримання нею кредитних коштів, а також не надав допустимих, достатніх доказів підтвердження набуття ним прав вимог до неї.
17.02.2026 позивач надав відповідь на відзив, в якій зауважив про необґрунтованість доводів відповідача, вважає, що ним надано достатньо доказів на підтвердження підстав позову, а тому просив суд задовольнити позов в повному обсязі. 
Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов таких висновків.
Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 
06.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Манівео Швидка фінансова допомога” (Позикодавець) та Відповідачем (Позичальник) був укладений договір кредитної лінії №278598073. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді кредитного ліміту в сумі 8000 грн строком. Кредитна лінія надається строком на 21 день. Протягом дії дисконтного періоду процентна ставка становить 0,85 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним. За умови продовження строку дисконтного періоду - процентна ставка становить 1,70 ; в день від суми кредиту. У випадку користування кредитом після закінчення дисконтного періоду процентна ставка становить 1,70 % в день. Основна сума кредиту має бути повернута протягом дисконтного періоду, у разі продовження користування кредитними коштами після закінчення дисконтного періоду, основна сума кредиту має бути повернута не пізніше ніж 90 днів з дати закінчення дисконтного періоду. 
Платіжним дорученням № a47fa674-d24d-4c49-a54d-9b6da607205f підтверджується факт перерахунку коштів відповідачу первісним кредитором в сумі 6000, 00 грн. на платіжну картку № НОМЕР_1 .
Довідкою АТ КБ “ПриватБанк” від 27.02.2026 підтверджується, що на ім?я ОСОБА_1 було емітовано картку № НОМЕР_2 , на яку 06.06.2021 було здійснено переказ в сумі 6000 грн. 
Платіжним дорученням № 681b347f-ec03-49a8-af4a-50c41c791f70від 07.06.2021 підтверджується факт перерахування на картковий рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 2000 грн.
У зв?язку з чим суд відхиляє доводи відповідача про відсутність доказів підтвердження факту отримання нею кредитних коштів відповідно до умов договору. 
Судом встановлено, що 28.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Манівео швидка фінансова допомога” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Таліон Плюс” укладено договір факторингу № 28/1118-01, згідно з яким ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” відступило за плату право вимог до боржників ТОВ “Таліон Плюс”. 

Згідно з реєстром прав вимог № 149 від 31.08.2021 ТОВ “Манівео швидка фінансова допомога” відступило ТОВ “Таліон Плюс” право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 278598073 на загальну суму 19921 грн.
20 жовтня 2022 між ТОВ “Таліон Плюс” та ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” укладено договір факторингу №20102022, згідно з яким ТОВ “Таліон Плюс” передало за плату, а ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” прийняло право вимог до боржників, зокрема за договором кредиту № 278598073 на загальну суму 29857,00 грн.: 8000 грн. - заборгованість по основному боргу та 21857 грн. - заборгованість по відсотках. 
Факт передачі прав вимог підтверджується договором факторингу, актом прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу від 19.04.2022, витягом з Реєстру боржників до договору факторингу, в якому серед боржників зазначено ОСОБА_1 , платіжною інструкцією № 19474 від 10.03.2023, якою підтверджується плата за відступлення прав вимог за договором факторингу від 20.10.2022 згідно з реєстром № 2 від 06.03.2023, витягом з реєстру прав вимог № 2 від 06.03.2023. 
26.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Гоуфінгоу” та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 3225904267/441343, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 3000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов?язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається строком 24 дні, тобто до 19.07.2021. За користування кредитом клієнт сплачує 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу. Кредит надається у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської карти, вказаної клієнтом. Повернення кредиту та сплата процентів здійснюється згідно з Графіком розрахунків. 
Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується довідкою АТ КБ “ПриватБанк” від 27.02.2026, згідно з якою, а саме з виписки по рахунку на ім?я відповідача, 26.06.2021 здійснено переказ коштів в сумі 3000 грн. - виплата займу Гоуфінго.
Судом також встановлено, що 19.04.2022 року між ТОВ “Гоуфінгоу” та ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” укладено договір факторингу № 19042022-Г, відповідно до умов якого ТОВ “Гоуфінгоу” передало ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” за плату належні йому права вимоги, а ТОВ “ФК “Європейська агенція з повернення боргів” приймає належні ТОВ “Гоуфінгоу” права вимоги до боржників, вказаним у реєстрі боржників, зокрема за договором кредиту №3225904267/441343 від 26.06.2021 року на загальну суму заборгованості 11550,00 грн: 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8550 грн - сума заборгованості за відсотками.
Факт передачі прав вимог підтверджується договором факторингу, актом прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу від 19.04.2022, витягом з Реєстру боржників до договору факторингу, в якому серед боржників зазначено ОСОБА_1 , платіжним дорученням № 18200 від 22.04.2022, яким підтверджується плата за відступлення прав вимог за договором факторингу від 19.04.2022. 
Суд вважає доведеним, що сторони договорів факторингу виконали всі умови щодо настання моменту виникнення права вимоги за договором, що мають одночасно настати: укладення договору факторингу, підписання акта приймання-передачі права вимоги та сплата суми фінансування на рахунок клієнта.
Надані докази, на думку суду є допустимими, достовірними та достатніми для підтвердження послідовного переходу прав вимог від первісних кредиторів позивачу та набуття позивачем як новим кредитором прав вимог до відповідача. 
Суд зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Верховний Суд у постанові від 07.01.2026 (у справі № 727/2790/25) зробив висновок, що майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом. 
Отже, укладення договору факторингу, який передбачає передачу права майбутньої вимоги з подальшим оформленням її передачі відповідає вимогам чинного законодавства та узгоджується з позицією Верховного Суду.
Тому суд відхиляє доводи відповідача про недоведеність факту переходу прав вимог до позивача як до нового кредитора. 
Згідно з частинами 1 та 4 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 515 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Проте Відповідач не надала доказів виконання зобов?язання за Договором як перед Позивачем, так і перед первісним кредитором.
За таких обставин, оскільки Відповідач належним чином взяті на себе грошові зобов`язання не виконала, суд дійшов висновку про те, що Відповідачем були порушені права та законні інтереси Позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Водночас суд відхиляє доводи відповідача про недоведеність факту укладення кредитного договору з огляду на те, що вищевказані кредитні договори були укладені в електронній формі, відповідно до вимог ст. 12 Закону України “Про електронну комерцію” та які мають силу договорів, укладених в письмовій формі.
Суд звертає увагу, що алгоритм укладення кредитних договорів в електронній формі передбачає прояв ініціативи позичальника на укладення договору та отримання кредитних коштів: авторизація на відповідному сайті кредитодавця або ж в мобільному застосунку, підтвердження згоди на отримання кредиту та ознайомлення з умовами та правилами отримання кредиту, здійснюється верифікація банківської картки клієнта, введення смс-повідомлення на підтвердження згоди з умовами кредиту (суму кредиту, процентну ставку, строк).
В статті 3 Закону Украі?ни «Про електрону комерцію» зазначено, що електроннии? договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронніи? формі. Електроннии? договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами Украі?ни, а також іншими актами законодавства. Електроннии? договір, укладении? шляхом обміну електронними повідомленнями, підписании? у порядку, визначеному ст. 12 Закону Украі?ни «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовіи? формі.
Кожнии? примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 Закону Украі?ни «Про електрону комерцію», є оригіналом такого документа. Електроннии? договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такии? договір, відповіді про прии?няття цієі? пропозиціі? в порядку, визначеному частиною шостою цієі? статті. Відповідь особи, якіи? адресована пропозиція укласти електроннии? договір, про і?і? прии?няття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електроннии? договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону Украі?ни «Про електрону комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прии?няття такоі? пропозиціі? в електронніи? формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону Украі?ни «Про електрону комерцію»; вчинення діи?, що вважаються прии?няттям пропозиціі? укласти електроннии? договір, якщо зміст таких діи? чітко роз`яснено в інформаціи?ніи? системі, в якіи? розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ст. 11 Закону Украі?ни «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону Украі?ни «Про електронні документи та електроннии? документообіг» електроннии? підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, якии? використовується для ідентифікаціі? автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Згідно зі ст. 638 ЦК Украі?ни договір є укладеним, якщо сторони в належніи? формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиціі? однієі? сторони укласти договір (оферти) і прии?няття пропозиціі? (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК Украі?ни - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прии?няття цієі? пропозиціі?.
Враховуючи те, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору: узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якіи? надано кредит, строк та умови кредитування, а також факт підписання договору відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором свідчить про укладення договорів кредиту, суд відхиляє доводи відповідача як необгрунтовні та такі, що не спростовують встановлені судом обставини. 
Щодо розміру заборгованості.
Суд звертає увагу, що за договором кредиту №278598073 від 06.06.2021 згідно з розрахунком заборгованості відсотки нараховано у межах узгодженого строку кредитування - до 24.10.2021 (з урахуванням дисконтного періоду, його продовження, та визначеного умовами договору строку повернення кредиту - не пізніше 90 днів після закінчення дисконтного періоду), а також відповідно до погодженої сторонами процентної ставки. Тому суд вважає законною та обґрунтованою суму заборгованості за цим договором 29857,00 грн., з яких:
-8000 грн. - сума заборгованості за основним боргом;
-21857 грн. - сума заборгованості по відсотках. 
Щодо договору № 3225904267/441343 від 26.06.2021, то суд не погоджується з сумою заборгованості за відсотками, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Так умовами договору передбачено строк кредитування - 24 дні. Тобто це строк протягом якого позичальник має право правомірно користуватися кредитними коштами та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 2,5% на добу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Тобто, нарахування відсотків за користування позикою здійснюється виключно в межах строку кредитування, що передбачено, крім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц).
Тобто у визначений договором строк (до 19.07.2021) позичальник мала повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. У випадку порушення зобов?язання настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Натомість позивач не заявляв вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за порушення зобов?язання та не наводив відповідні розрахунки у позові. Так само не наведено жодного обгрунтування з посиланням на відповідні умови договору щодо пролонгації строку кредитування та не надано доказів на підтвердження таких обставин. 
Тому суд вважає обґрунтованою суму заборгованості за відсотками - 1800 грн. (3000 грн. *2,5% * 24). 
Умови договору, які передбачають продовження нарахування процентів у разі неповернення кредиту після спливу строку кредитування (п. 4.3) суд розцінює не як плату за користування кредитом, а як платіж, що фактично нараховується у зв`язку з порушенням позичальником своїх договірних зобов`язань та має компенсаційний характер. На думку суду, таке нарахування відсотків фактично є прихованою формою відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки застосовується виключно у зв`язку з простроченням виконання договору. За цих обставин суд вважає зазначені умови договору несправедливими відповідно до пункту 5 частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Тому позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за відсотками, які нараховані поза межами кредитування суд вважає неправомірними. 
Водночас, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Згідно з частиною 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
У відповідності до частини 1 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. 
Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.
Положеннями частин 1 та 3 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України).
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).
При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідач не надала належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед Позивачем.
Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що Відповідач неналежним чином виконувала взяті на себе обов`язки, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.
Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 2534,39 грн. (34657 *100% : 41407 *3028).
Керуючись статтями 76, 81, 141, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014) заборгованість на загальну суму 34657 (тридцять чотири тисячі шістсот п?ятдесят сім) грн. 00 коп.:
-за договором кредиту № 278598073 від 06.06.2021 в сумі 29857,00 грн., з яких:
-8000 грн. - сума заборгованості за основним боргом;
-21857 грн. - сума заборгованості по відсотках. 
-за договором кредиту № 3225904267/441343 від 26.06.2021 на загальну суму заборгованості 4800,00 грн., з яких: 
-3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 
-1800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014) витрати по сплаті судового збору в сумі 2534 (дві тисячі п?ятсот тридцять чотири) грн. 39 коп.
В іншій частині позову - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя         О.А.Кожевник