441/1223/26 2/441/1032/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
(заочне)
17 липня 2026 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Перетятька О.В.,
за участі секретаря Лихоносової Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Городок Львівської області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
представник ТОВ «Бізнес Позика» Кіріченко В.В. звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 516335-КС-001 про надання кредиту від 09 березня 2025 року в розмірі 44 020 гривень 00 копійок, 10 000 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу та 2 662 гривні 40 копійок судового збору.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09 березня 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 шляхом обміну електронними повідомленнями укладено договір № 516335-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором UA-0946 у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію».
За умовами договору позивач надав відповідачці кредит у розмірі 10 000 гривень 00 копійок строком на 24 тижні, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 1 відсотка за кожен день користування кредитом та комісії за видачу кредиту в розмірі 2 000 гривень 00 копійок.
15 березня 2025 року сторони в електронній формі уклали додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої суму кредиту збільшено на 5 000 гривень 00 копійок, унаслідок чого загальний розмір наданого та неповернутого кредиту становив 15 000 гривень 00 копійок. Додатковою угодою також передбачено комісію за надання додаткової суми кредиту в розмірі 1 000 гривень 00 копійок та змінено графік платежів.
Позивач свої зобов`язання виконав та перерахував відповідачці 10 000 гривень 00 копійок за основним договором і 5 000 гривень 00 копійок за додатковою угодою. Відповідачка здійснила часткові платежі в загальному розмірі 6 530 гривень 00 копійок, однак у повному обсязі зобов`язання не виконала.
Згідно з поданим позивачем розрахунком станом на 07 травня 2026 року заборгованість відповідачки становить 44 020 гривень 00 копійок та складається з 15 000 гривень 00 копійок заборгованості за тілом кредиту, 21 000 гривень 00 копійок процентів за користування кредитом, 7 050 гривень 00 копійок процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України, та 970 гривень 00 копійок комісії. Просила позов задовольнити.
Представник позивача Кіріченко В.В. у судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила здійснювати розгляд справи за її відсутності та не заперечила щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала.
На сайті «Судова влада України» у розділі Городоцького районного суду Львівської області було розміщено інформацію про час та дату судових засідань у цій справі.
З огляду на належне повідомлення відповідачки про розгляд справи, відсутність повідомлення про причини її неявки, неподання відзиву та відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України.
Відповідно до статті 128 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.
Згідно з частиною першою статті 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу без участі сторін.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що 09 березня 2025 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір № 516335-КС-001 про надання кредиту, за умовами якого відповідачці надано кредит у розмірі 10 000 гривень 00 копійок строком на 24 тижні, до 24 серпня 2025 року, зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 1 відсотка за кожен день користування кредитом.
Прийняття відповідачкою пропозиції укласти кредитний договір підтверджується акцептом, підписаним електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-0946, який було надіслано на номер телефону, зазначений нею в анкеті та особистому кабінеті.
15 березня 2025 року між сторонами в електронній формі укладено додаткову угоду № 1, підписану відповідачкою одноразовим ідентифікатором UA-4856, відповідно до якої суму кредиту збільшено на 5 000 гривень 00 копійок, а загальний розмір отриманого та неповернутого кредиту визначено в сумі 15 000 гривень 00 копійок.
Факт виконання позивачем обов`язку з надання кредиту підтверджується документами платіжної установи, відповідно до яких 09 березня 2025 року на платіжну картку відповідачки перераховано 10 000 гривень 00 копійок, а 15 березня 2025 року - додатково 5 000 гривень 00 копійок.
Частинами 1-4 та пунктом 4 частини п`ятої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній, формі.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, та якщо він підписаний його стороною.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладення договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі статтею 3 якого електронний договір — це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Аналогічна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідності вимогам закону, у тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 належним чином укладено електронний договір № 516335-КС-001 про надання кредиту від 09 березня 2025 року та додаткову угоду № 1 від 15 березня 2025 року.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом частини першої статті 526, частини першої статті 527 та частини першої статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк, встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з розрахунком заборгованості відповідачка здійснила часткові платежі в загальному розмірі 6 530 гривень 00 копійок, з яких позивачем зараховано 4 050 гривень 00 копійок у рахунок сплати процентів, 2 030 гривень 00 копійок у рахунок сплати комісії та 450 гривень 00 копійок у рахунок процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.
Станом на 07 травня 2026 року заборгованість за договором № 516335-КС-001 становить 44 020 гривень 00 копійок та складається з 15 000 гривень 00 копійок заборгованості за тілом кредиту, 21 000 гривень 00 копійок процентів за користування кредитом, 7 050 гривень 00 копійок процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України та 970 гривень 00 копійок комісії.
Відповідачка не спростувала належними доказами наявність заборгованості перед позивачем та не довела факту належного виконання зобов`язань за договором, зокрема зі сплати тіла кредиту та процентів.
Таким чином, суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, надавши оцінку належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності й взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, вважає, що позов у частині стягнення з відповідачки 15 000 гривень 00 копійок заборгованості за тілом кредиту та 21 000 гривень 00 копійок процентів за користування кредитом, а всього 36 000 гривень 00 копійок, підлягає задоволенню.
Підстав для стягнення з відповідачки комісії в розмірі 970 гривень 00 копійок суд не вбачає з огляду на таке.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2019 року у справі № 186/1333/16-ц, провадження № 61-27618св18, зазначено, що держава забезпечує особливий захист слабшого суб`єкта економічних відносин, а умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності й розумності.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказано, що встановлення у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати комісію без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, є незаконним.
Договором № 516335-КС-001 про надання кредиту від 09 березня 2025 року та додатковою угодою № 1 передбачено нарахування комісії за видачу кредиту та за надання додаткової суми кредиту. Водночас із матеріалів справи не вбачається конкретного переліку самостійних послуг, які надавалися відповідачці саме за сплату такої комісії, а фактично комісію нараховано за ту саму фінансову послугу, за яку відповідачка повинна сплатити проценти за користування кредитом.
Зазначене узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 311/682/16-ц та від 02 жовтня 2019 року у справі № 760/20414/14-ц.
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за комісією в розмірі 970 гривень 00 копійок задоволенню не підлягає.
Крім цього, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на всій території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.
Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит банком або іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки за таке прострочення.
Проценти в розмірі 7 050 гривень 00 копійок заявлені позивачем саме як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання відповідно до статті 625 ЦК України та нараховані в період дії воєнного стану. Відтак позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає.
Щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а для цілей розподілу судових витрат їх розмір визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт і їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання професійної правничої допомоги від 15 травня 2026 року та рахунок-фактуру № 05-516335-КС-001 від 15 травня 2026 року на суму 10 000 гривень 00 копійок за підготовку позовної заяви у цій справі.
Зазначені документи підтверджують обсяг наданої професійної правничої допомоги та її вартість, яка за умовами договору підлягає сплаті позивачем. Клопотань про зменшення розміру цих витрат відповідачка не заявляла.
Таким чином з відповідачки на користь позивача слід стягнути 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено на суму 36 000 гривень 00 копійок із заявлених 44 020 гривень 00 копійок, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2 177 гривень 34 копійки судового збору.
На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 133, 137, 141, 211, 247, 258, 259, 264, 265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої на АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (код ЄДРПОУ: 41084239, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411 у місті Київ, 01133) заборгованість за договором № 516335-КС-001 про надання кредиту від 09 березня 2025 року в розмірі 36 000 (тридцять шість тисяч) гривень 00 копійок, 2 177 (дві тисячі сто сімдесят сім) гривень 34 копійки судового збору та 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу, а всього 48 177 (сорок вісім тисяч сто сімдесят сім) гривень 34 копійки.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо заяви про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя Перетятько О.В.