Справа № 337/2475/26
Номер провадження 2/337/2079/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2026 року | м. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гнатик Г.В. за участі секретаря Сьомченко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2026 року до Хортицького районного суду м. Запоріжжя через систему «Електронний суд» надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1650787 від 0906.2024 у розмірі 19320,00 грн., суми сплаченого судового збору у розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. 
В обґрунтування позову зазначив, що 09.06.2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений електронний договір №1650787, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 2800,00 грн. строком на 359 днів. 24.12.2024 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на підставі Договору факторингу № 21122024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки. Враховуючи зазначене, до позивача відповідно до укладеного Договору факторингу № 21122024 від 24.12.2024 перейшло право грошової вимоги за договором №1650787 від 09.06.2024. Відповідачка ОСОБА_1 належним чином свої обов`язки за договором не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 19320,00 грн., яка складається з 2800,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 8316,00 грн.- заборгованість за процентами до відступлення права вимоги; 6804,00 грн.– заборгованість за відсотками після відступлення права вимоги; 1400,00 грн. – штрафні санкції.
Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено питання щодо витребування доказів.
15.05.2026 року надійшла відповідь АТ «Універсал Банк» на ухвалу про витребування доказів.
25.06.2026 від представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Єременко К.В. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просила: у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1650787 від 09.06.2024 року відмовити повністю. У разі якщо суд дійде висновку про часткову обґрунтованість позову, відмовити у стягненні: 6804,00 грн процентів, нарахованих позивачем після факторингу; 1400,00 грн штрафних санкцій. Відмовити у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн як необґрунтованих, недоведених та неспівмірних. У разі якщо суд дійде висновку про наявність підстав для часткового стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зменшити їх розмір до 500,00 грн, що є розумним, співмірним та справедливим розміром для цієї категорії типових малозначних спорів. У разі часткового задоволення позову зменшити розмір заявлених до стягнення процентів та штрафних санкцій до співмірного, законного та доведеного розміру. Судові витрати покласти на позивача пропорційно до розміру відхилених позовних вимог.
Свої доводи обґрунтовувала наступним. Представник позивача заперечує факт належного укладання договору № 1650787 від 09.06.2024 саме з відповідачкою ОСОБА_1 , як наслідок вважає недоведеним отримання останньою кредитних коштів у розмірі 2800,00 грн. Крім того, зазначає, що після відступлення права вимоги позивач додатково нарахував 6804,00 грн процентів за період з 25.12.2024 року по 04.06.2025 року, тобто за 162 календарні дні. Саме ця частина позовних вимог є незаконною та особливо спірною, оскільки проценти у розмірі 6 804,00 грн нараховані за період з 25.12.2024 року по 04.06.2025 року, тобто у період, коли максимальна денна процентна ставка за Законом України «Про споживче кредитування» не могла перевищувати 1%. Позивач не довів, що мав право після факторингу продовжувати нарахування процентів за ставкою 1,5% на день. Разом із тим представник позивача просить зменшити відсотки за користування кредитними коштами, вважаючи суму нарахованих відсотків неспівмірно великою із тілом кредиту.
01.07.2026 від представника позивача адвоката Столітнього М.М. через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача підтримав в повному обсязі позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» у судове засідання не з`явився, в позовній заяві, просив розгляд справи провести за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Єременко К.В. у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. У відзиві на позовну заяву від 25.06.2026 адвокат просила про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані докази, суд встановив наступне.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
09.06.2024 року між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 1650787. 
Пунктом 1.3 договору встановлено, що сума кредиту складає 2800,00 грн. 
Відповідно до п. 1.4 договору строк кредиту складає 360 днів.
Згідно п. 1.5 договору тип процентної ставки – фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору.
За умовами п. 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Сума кредиту перераховується протягом 2-х календарних днів з моменту укладання договору. Дати надання кредиту: 09.06.2024 року або 10.06.2024 року.
Відповідно до п. 3.1 нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
У розділі 10 договору «Реквізити та підписи сторін» у графі «Споживач» містяться персональні дані ОСОБА_1 , зокрема: РНОКПП, паспортні дані, зареєстроване місце проживання, номер телефону, адреса електронної пошти, а також підпис ОСОБА_1 , проставлений за допомогою одноразового ідентифікатора «Е511».
Того ж дня, був підписаний паспорт споживчого кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора з боку відповідачки «T164» о 09:15:52 год.
У пункті 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію». Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 127/33824/19 від 07.10.2020 року проте у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В силу частини 1 статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).
У Додатку №1 до договору № 1650787 від 09.06.2024 міститься таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит підписана представником кредитодавця та ОСОБА_1 , за допомогою одноразового ідентифікатора «Е511».
Без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому суд дійшов до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.
У даному випадку правовідносини між сторонами справи виникли на підставі укладеного в електронній формі кредитного договору з використанням визначених сторонами ідентифікаторів особи, яка отримує кредитні кошти, що належним чином відповідає вимогам профільного законодавства, зокрема, ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», таким чином позиція представника відповідачки щодо недоведенності факту укладання договору № 1650787 від 09.06.2024 саме з ОСОБА_1 спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
ТОВ «Слон кредит» перерахувало відповідачці ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 1650787 від 09.06.2024 грошові кошти у розмірі 2800,00 грн., що підтверджується довідкою № 20250116-964 від 16.01.2025, наданою ТОВ «Пейтек». Відповідно до вказаної довідки успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Слон кредит»: дата – 09.06.2024 час – 09:16:41 сума – 2800.00 грн. Номер транзакції в системі ТОВ «Пейтек» - 7dba2ed7-8a81-4a98-81cd-ddfdcdd2f25d. Номер транзакції в системі ТОВ «Слон кредит» – 16507871717913798. Session ID – 025065221623. Сайт торгівця - https://sloncredit.ua. Код авторизації – 813137. Банк-еквайр - АТ «ПУМБ», Призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 .
Відповідно до відповіді, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 22.04.2026 АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) банком була емітована платіжна картка № НОМЕР_3 . 09.06.2024 на платіжну картку № НОМЕР_3 , банком-емітентом якої є АТ «Універсал Банк», у сумі 2800 грн., було зарахування коштів за ініціативою ТОВ «Слон кредит» (код ЄДРПОУ 42350798) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Пейтек».
Таким чином, суд вважає доведеним належність картки з маскою № НОМЕР_1 саме відповідачці ОСОБА_1 ; відкриття відповідного банківського рахунку саме на ім`я відповідачки; фактичне зарахування коштів банком-емітентом.
Внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за договором ОСОБА_1 станом на 24.12.2024 мала заборгованість у розмірі 12516,00 грн., з яких: 2800,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 8316,00 грн. – заборгованість по процентам; 1400,00 грн. – штрафні санкції.
Суд погоджується з наданим розрахунком та водночас зазначає, що Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 передбачає поетапне зменшення максимального розміру денної процентної ставки за споживчими кредитами. Законом було доповнено положення Закону України «Про споживче кредитування», а саме ч. 5 ст. 8 та Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» пунктом 17, яким встановлено графік зниження максимальної денної процентної ставки на 240 днів:
–перші 120 днів (з 24.12.2023 по 22.04.2024 включно) – максимальна денна ставка не більше 2,5 %;
–наступні 120 днів (з 23.04.2024 по 20.08.2024 включно) – максимальна денна ставка не більше 1,5%;
–починаючи з 241 дня (з 21.08.2024) – максимальна денна ставки не більше 1%.
Зважаючи на те, що договір про споживче кредитування № 1650787 від 09.06.2024 укладений між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 укладений у період другого етапу зниження процентної ставки (з 23.04.2024 по 20.08.2024 включно), то максимальна денна процентна ставки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» має становити не більше 1,5% на день, що цілком узгоджується з п. 1.5.1. договору № 1650787. Таким чином, суд вважає заперечення представника позивача проти суми нарахованих відсотків за користування кредитом необгрунтованими.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
24.12.2024 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» укладено договір факторингу № 24122024, за яким ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Слон кредит» за плату, а ТОВ «Слон кредит» відступити ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» грошові вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникає в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом, пенею за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Слон кредит». 
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024, ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» набуло права грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідачки ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 за договором № 1650787 в сумі 12516,00 грн., з яких: 2800,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 8316,00 грн. – заборгованість по процентам; 1400,00 грн. – штрафні санкції.
Також на підтвердження сплати ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» за договором факторингу № 24122024 від 24.12.2024, позивачем надана платіжна інструкція № 6308 від 26.12.2024.
Крім того, в матеріалах справи наявне повідомлення адресоване відповідачці ОСОБА_1 , відповідно до якого її сповіщено про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» за договором № 1650787 в сумі 12516,00 грн.
Положеннями ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Станом на дату укладання договору факторингу №24122024 від 24.12.2024 строк дії договору № 1650787 від 09.06.2024 не закінчився. А тому, в межах строку дії договору ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» у період з 25.12.2024 по 04.06.2025 здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою у сумі 6804,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості наданим ТОВ «ФК «Фінтраст капітал».
Заперечення представника позивача проти нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами після укладання договору факторингу №24122024 від 24.12.2024 суд вважає помилковими з огляду на наступне. 
Відповідно до с. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Це означає, що новий кредитор отримує право вимоги як основного боргу (тіла кредиту), так і нарахованих та наступних відсотків і комісій за договором. Відступлення права вимоги – це заміна суб`єкта у зобов`язанні, а не припинення чи зміна умов самого договору. Всі умови щодо процентної ставки, строків та графіку залишаються чинними.
Відомостей про добровільне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 1650787 від 09.06.2024 матеріали справи не містять.
Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2800,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом у розмірі 15120,00 грн. При цьому суд виходить з приписів ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідачка не надала суду належних доказів повної чи часткової сплати цієї заборгованості, не спростувала обставин на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог та наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами.
Крім того суд звертає увагу представника позивача на те, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Щодо вимоги про стягнення неустойки в розмірі 1400,00 грн, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Згідно з Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу.
На час розгляду справи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (частина 2 статті 4 ЦК України). Отже, ч. 2 ст. 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів.
Також Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).
Крім того, у постановах Верховний Суд від 12 лютого 2025 року у справі №758/5318/23 (провадження № 61-15103св24) та від 06 травня 2025 року у справі №464/2647/22 (провадження № 61-6059св24) виснував, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, на період воєнного стану в Україні позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, тому суд не погоджується з позивачем та доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 1400,00 грн.
Що стосується стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частина 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як встановлено судом, у межах розгляду даної цивільної справи ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» надавалась професійна правнича допомога адвокатом Столітнім М.М. на підставі договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024.
Відповідно до заявки № 17565 на виконання доручення до договору №10/12-2024 від 10.12.2024 ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» та адвокат Столітній М.М. погодили надання правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , за кредитним договором № 1650787 від 09.06.2024 на загальну суму 10000,00 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З урахуванням вищенаведеного, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню лише підтверджені витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам. 
Представником відповідачки адвокатом Єременко К.В. було заявлене клопотання про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, а у випадку якщо суд дійде висновку про наявність підстав для компенсації – зменшити розмір витрат до 500,00 грн. Своє клопотання обґрунтовувала невпівмірністю та явним завищенням розміру витрат. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України серед інших основною засадою (принципом) цивільного судочинства є змагальність сторін. 
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Разом із тим, представником відповідачки не надано контррозрахунку вартості наданих правничих послуг, не доведено які саме послуги не були надані позивачу, не обґрунтовано підстав з яких витрачений час є неспівмірним зі складністю справи тощо. 
Таким чином, суд не вбачає підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, однак вважає за необхідне зазначити наступне.
Суд ураховує, що з 10.12.2024 між ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» та адвокатом Столітнім М.М. діє рамковий договір, який не вимагає усної консультації, аналізу чинного законодавства та судової практики, підготовки декількох позицій захисту, узгодження обраної позиції з клієнтом, письмової юридичної консультації, щодо кожної окремої справи. Формування додатків до позовної заяви взагалі не є правничою послугою. Крім того, враховуючи клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає необґрунтованими витрати на представництво інтересів клієнта у судовому засіданні. Отже, зазначення цих робіт є лише намаганням штучно збільшити розмір стягуваних витрат на професійну правничу допомогу. Обґрунтованими лише є витрати складання та направлення адвокатських запитів, складання клопотання про витребування доказів та відповіді на відзив, складання позовної заяви. В іншій частині заявлені до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу є необґрунтованими. 
Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума за витрачені: 1 годину на складання та направлення адвокатського запиту (840,00 грн); 2 години на складання позовної заяви (1640,00 грн.), 2 години на складання клопотання про витребування доказів та відповіді на відзив (1640,00 грн.), а разом 4120,00 грн.
Таким чином, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі (4120,00 грн. х 17920,00 грн.) / 19320,00 грн. = 3821,45 грн.
В матеріалах справи міститься платіжна інструкція №3188 від 09.04.2026 на підтвердження сплати судового збору при зверненні до суду з позовом у розмірі 2662,40 грн.
Таким чином, на користь позивача з відповідачки підлягає стягненню судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі: (17920,00 грн. х 2662,40 грн.) / 19320,00 грн = 2469,47 грн.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України,- 
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути зі  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , зареєстрована як ВПО: АДРЕСА_2 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822, адреса: 03150, м. Київ, вул. Набережна-Корчуватська, буд. 27, прим. 2) заборгованість за договором № 1650787 від 09.06.2024 у розмірі 17920,00 грн. (сімнадцять тисяч дев`ятсот двадцять грн., 00 коп.), з яких: 2800,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 15120,00 грн. – заборгованість за відсотками.
Стягнути зі  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , зареєстрована як ВПО: АДРЕСА_2 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822, адреса: 03150, м. Київ, вул. Набережна-Корчуватська, буд. 27, прим. 2) судовий збір у розмірі 2469,47 грн. (дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять грн., 47 коп.).
Стягнути зі  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , зареєстрована як ВПО: АДРЕСА_2 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822, адреса: 03150, м. Київ, вул. Набережна-Корчуватська, буд. 27, прим. 2) витрати на правничу допомогу у розмірі 3821,45 грн. (три тисячі вісімсот двадцять одна грн., 45 коп.).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя          Г.В. Гнатик