Справа № 149/2285/26
Провадження №2/149/1470/26 
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України
06.08.2026 р. м. Хмільник
Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі: 
головуючої судді Гончарук-Аліфанової О. Ю.,
при секретарі Дигасеві І. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія"ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
26 червня 2026 року ТОВ "ФК"Фінтраст Капітал" звернулося до Хмільницького міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 02 травня 2025 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 укладено договір № 5505406 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 5 000,00 грн, на строк 360 днів, під проценти. 04 травня 2025 року між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та відповідачем було укладено додатковий договір, відповідно до якого останній отримав додатковий кредит в розмірі 3 000,00 грн. ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. 30 грудня 2025 року згідно умов договору факторингу № 30/12/2025 ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" відступило право вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ "ФК"Фінтраст Капітал", в тому числі і за договором № 5505406 від 02 травня 2025 року, укладеного з відповідачем. Таким чином, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 29 681,41 грн, з яких 6 996,65 грн - тіло кредиту, 14 841,30 грн - проценти, нараховані первісним кредитором, 7 843,46 грн - проценти нараховані ТОВ "ФК"Фінтраст Капітал" за 118 календарних днів. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути із відповідача заборгованість в розмірі 29 681,41 грн, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн та витрати на правову допомогу - 10 000,00 грн.
Ухвалою суду від 01 липня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до судового розгляду.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, день та місце судового розгляду повідомлені належним чином.
Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач заяв, клопотань, відзиву не надав, причини неявки до суду не повідомив. 
За одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом ухвалено проводити заочний розгляд справи.
Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять право первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом.
Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 02 травня 2025 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5505406. Відповідно до умов вказаного договору позивач отримав кредит в розмірі 5 000,00 грн, строком на 360 днів. За користування кредитом нараховуються проценти за стандартною процентною ставкою, що становить 0,95 % в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п. 1.3 цього договору.
Договором передбачено умови застосування зниженої процентної ставки (п. 1.4.2 Договору).
Згідно з п. 3.1 кредитного договору, проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів, крім випадку визначеного в пп. 4.3. кредитного договору.
Додаток №1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5505406 від 02 травня 2025 року містить Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
Відповідач також ознайомився з паспортом споживчого кредиту, який містить інформацію про основні умови кредитування з урахувань побажань споживача, інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення позики та інше.
Крім того, 04 травня 2025 року ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ОСОБА_1 уклали додатковий договір до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5505406, відповідно до умов якого відповідачу надано додатковий кредит, в розмірі 3 000,00 грн.
ТОВ "Лінеура Україна" свої зобов`язання за кредитним договором № 5505406 від 02 травня 2025 року та додатковим договором виконало в повному обсязі шляхом перерахунку коштів на банківську картку відповідача, що підтверджується листами ТОВ "ПЕЙТЕК" та листом АТ КБ "Приватбанк".
Натомість, відповідач, умов договору належним чином не виконав, коштів не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість.
30 грудня 2025 року згідно умов договору факторингу № № 30/12/2025 ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" відступило право вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ "ФК"Фінтраст Капітал", в тому числі і за договором № 5505406 від 02 травня 2025 року, укладеного з відповідачем.
Таким чином позивач набув права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором.
Відповідно до розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за договором № 5505406 від 02 травня 2025 року, становить 29 681,41 грн, з яких 6 996,65 грн - тіло кредиту, 14 841,30 грн - проценти, нараховані первісним кредитором, 7 843,46 грн - проценти нараховані ТОВ "ФК"Фінтраст Капітал"за 118 календарних днів.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які належать до договірних зобов`язань, а саме випливають з договору кредиту, встановив, що права позивача порушенні відповідачем, а тому вони підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 29 681,41 грн.
В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем були надані такі документи: договір про надання правничої допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, заявку на виконання доручення до договору від 14 травня 2026 року, ордер про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт від 12 червня 2026 року, відповідно до якого, вартість наданих послуг становить 10 000,00 грн.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір сумі 2 662,40 грн. та документально підтверджені витрати на професійну правову допомогу, що становить 10 000,00 грн.
Керуючись ст. ст.12, 13, 76, 77, 81, 141, 259, 263-265, 279, 280-282, 355 ЦПК України, ст. ст. 512-516, 525, 526, 533, 554, 610, 612, 624, 1048, 1049, 1054 ЦК України суд
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія"ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 5505406 від 02 травня 2025 року, в розмірі 29 681 (двадцять дев`ять тисяч шістсот вісімдесят одна) гривня 41 (сорок одна) копійка.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія"ФІНТРАСТ КАПІТАЛ" судові витрати: судовий збір в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем або іншою особою до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи: 
Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія"ФІНТРАСТ КАПІТАЛ", код ЄДРПОУ: 44559822, поштова адреса: вул. Набережно-Корчуватська, 27, прим. 2 м. Київ.
Представник позивача: адвокат Столітній Михайло Миколайович, адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: