Справа № 357/2637/26
1-кп/357/634/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.07.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді –   ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря судового засідання –  ОСОБА_2 , 
сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
захисника – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 8 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області об`єднані кримінальні провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026111030000131 від 21.01.2026, № 12026111030000647 від 20.04.2026 та № 12026111030000815 від 19.05.2026, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Біла Церква Київської обл., громадянина України, із повною середньою освітою, непрацевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою:   АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309 КК України, - 

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини i прекурсори», якою передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці I «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин i прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, в тому числі і «PVP», включеного до таблиці I вказаного Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 15, 19 та 20 цього Закону, а саме: діяльність з культивування рослин, включених до таблиці I Переліку (ст. 15 Закону); використання наркотичних засобів, психотропних речовин i прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону); діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за відповідної ліцензії (ст. 20 Закону).
Однак в порушення вищевказаних вимог чинного законодавства, ОСОБА_4 , 18 січня 2026 року о 12 годині 42 хвилини, переслідуючи мету незаконного придбання та зберігання психотропних речовин, замовив через чат-бот «Netflix» у месенджері «Telegram»» y невстановленої особи, психотропну речовину «PVP».
Після цього, ОСОБА_4 21 січня 2026 року, близько 09 години, перебуваючи по вул. Крутогірна в м. Біла Церква Київської області, на землі незаконно придбав – забрав пакет з полімерного матеріалу з пазовим замком, та згорток, який обмотаний ізолентою синього кольору, всередині яких містились кристалоподібна речовина білого кольору.
Так, ОСОБА_4 , достовірно усвідомлюючи та переконавшись, що замовлені ним у невстановленої особи, речовини є психотропними, а саме - «PVP», оскільки в минулому мав досвід вживання психотропних речовин, залишив їх при собі незаконно зберігати для власного вживання, без мети збуту та поклав їх до кишень своїх штанів, в які був одягнений.
Цього ж дня в період часу з 14 години 43 хвилини по 15 годину 50 хвилин, в ході затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину на підставі п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України, під час особистого обшуку ОСОБА_4 , виявлено та вилучено полімерний пакет з пазовим замком і згорток, обмотаний ізолентою синього кольору, всередині яких містилась кристалоподібна речовина білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено- «PVP» загальною масою 0,509 г, яку ОСОБА_4 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту, протягом року після засудження за цією статтею.
Окрім цього, ОСОБА_4 , 20 квітня 2026 року, близько 17 години, перебуваючи в ДДП «Олександрія» НАН України, що знаходиться в м. Біла Церква Київської області, на земельній ділянці незаконно придбав — знайшов прозорий полімерний пакет, в середині якого знаходилась кристалоподібна речовина блакитного кольору, ззовні схожа на психотропну речовину «PVP». 
В подальшому, ОСОБА_4 , маючи в минулому досвід вживання вказаної психотропної речовини, будучи засудженим за цією статтею та переконавшись за зовнішніми ознаками, що знайдена ним речовина є психотропною, а саме «РVР», помістив даний згорток до правої кишені штанів, в які був одягнений, де незаконно зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.
Надалі, 20 квітня 2026 року, близько 19 години 07 хвилин, перебуваючи неподалік КНП БMР «Білоцерківська міська лікарня № 2», що за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Ігоря Зінича, 9, ОСОБА_4 був зупинений працівниками поліції для перевірки на предмет зберігання заборонених в обігу предметів та речовин, та в подальшому, під час проведення особистого обшуку ОСОБА_4 в правій кишені штанів, в які останній був одягнений, виявлено та вилучено прозорий полімерний пакет, в середині якого знаходилась кристалоподібна речовина блакитного кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «РVP» масою 0,596 г, яку ОСОБА_4 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту, протягом року після засудження за цією статтею.
Окрім цього, ОСОБА_4 19.05.2026 у невстановлений час, перебуваючи за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, пр. Князя Володимира, 3, на земельній ділянці незаконно придбав — знайшов прозорий безбарвний поліетиленовий пакет з пазовим замком, всередині якого находилась кристалічна речовина білого кольору, ззовні схожа на психотропну речовину «PVP».
В подальшому, ОСОБА_4 , маючи в минулому досвід вживання вказаної психотропної речовини, будучи засудженим за статтею 309 КК України, та переконавшись за зовнішніми ознаками, що знайдена ним речовина є психотропною, а саме - «PVP», помістив даний пакет до лівої кишені власної сорочки, де незаконно зберігав при собі для власного вживання без мети збуту
Надалі, 19.05.2026, близько 13 год. 25 хв., поблизу будинку № 3 по пр. Князя Володимира в м. Біла Церква Київської обл., ОСОБА_4 зупинили працівники поліції для перевірки на предмет зберігання заборонених в обігу предметів та речовин. B подальшому, під час проведення особистого обшуку ОСОБА_4 з лівої кишені сорочки виявлено та вилучено прозорий полімерний пакет, в середині якого знаходилась кристалоподібна речовина блакитного кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено —« PVP». Маса «PVP» у речовині становить 1,102 г, яку ОСОБА_4 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту, протягом року після засудження за цією статтею.
Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.309 КК України, за кваліфікуючими ознаками, а саме як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, вчинені протягом року після засудження за цією статтею.
2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності. 
2.2. Обсяг доказів.
Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.
Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку. 
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309 КК України.
Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
2.3. Показання обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в обвинувальних актах. 
2.4. Дослідження доказів.
До матеріалів справи надано документи, зокрема витяги з ЄРДР, постанови про визнання речових доказів від 30.01.2026, 23.04.2026, 29.05.2026, квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження №43 від 21.01.2026, №186 від 24.04.2026, №255 від 29.05.2026, довідки про витрати на проведення експертизи, протоколи затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21.01.2026, 20.04.2026 та 19.05.2026, постанови про звільнення особи з кабінету слідчого від 21.01.2026, 20.04.2026 та 19.05.2026. 
2.5. Дослідження матеріалів, які характеризують обвинуваченого.
До матеріалів справи надано копію паспорта ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого, та документи, які свідчать, що обвинувачений не отримує медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра.
Згідно з вимогою про попередні судимості ОСОБА_4 раніше судимий: 25.03.2013 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років, звільнений 25.03.2020 року; 10.03.2025 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки з покладанням обов`язків передбачених ст.76 КК України.
3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 ,, поза розумним сумнівом, у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309 КК України, а саме у незаконному придбанні та незаконному зберіганні психотропних речовин без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за цією статтею.
4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд не визнає обставиною, яка зазначена в обвинувальному акті, що пом`якшує покарання, яка визначена п.1 ч.1 ст.66 КК України - щире каяття обвинуваченого, з таких підстав.
Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину не знайшов свого відображення при судовому розгляді даного кримінального провадження. Так, суд установив, що обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, давав показання, свою провину визнав, але реальних ознак, які б вказували на свідоме розкаяння, в обвинуваченого суд не вбачає.
Проте, обставиною, що пом`якшує покарання, яка не визначена ст.66 КК України, суд визнає визнання вини обвинуваченим. 
Інших обставин, із тих, які не визначені ст.66 КК України, але б тією чи іншою мірою могли б впливали на пом`якшення покарання, судом не встановлено.
Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів.
5. Мотиви призначення покарання.
5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.
Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння скоєно обвинуваченим, просив призначити обвинуваченому за ч.2 ст.309 КК України – позбавлення волі строком 2 (два) роки 6 місяців, на підставі ч.1 ст.71 КК України – позбавлення волі строком 2 (два) роки 10 (десять) місяців.
Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 просили призначити мінімальне покарання. 
5.2. Висновки суду щодо покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінальних правопорушень, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, обставини його вчинення, форму вини, наслідки діяння, особу винного, а також обставину, яка пом`якшує та обтяжує покарання, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.309 КК України.
Водночас, судом встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2026 ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 4 (чотири) місяці.
Судом встановлено, що кримінальне правопорушення від 21.01.2026 було вчинено до постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2026, тоді як кримінальні правопорушення від 20.04.2026 та 19.05.2026 - після його постановлення. За таких обставин остаточне покарання підлягає визначенню із застосуванням положень ч.4 ст.70 та ч.1 ст. 71 КК України. При призначені покарання судом враховано правову позицію ВП ВС у постанові від 24.06.2026 в справі №607/9097/20.
Призначаючи остаточне покарання у виді позбавлення волі, суд вважає, що ОСОБА_4 є особою небезпечною для суспільства, маючою деформацію життєвих принципів, який систематично вчиняє кримінальні правопорушення у сфері обігу психотропних речовин та інші злочини, належних висновків для себе не зробив, що свідчить про його виняткову зухвалість, стійку злочинну, антисоціальну спрямованість.
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України судом не встановлено. 
6. Цивільний позов не заявлено.
7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Судом встановлено, що у даних об`єднаних кримінальних провадженнях запобіжні заходи щодо обвинуваченого не застосовувались. Проте, ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст.208 КПК України 21.01.2026, 20.04.2026, 19.05.2026 та в ці ж дні був звільнений з кабінету слідчого, а тому суд вважає необхідним до призначеного покарання ОСОБА_4 зарахувати строк його попереднього ув`язнення 21.01.2026, 20.04.2026, 19.05.2026 (три дні) за правилами ст. 72 КК України.
Питання доцільності обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.
Питання щодо долі речових доказів слід вирішити згідно з вимогами ч.9 ст.100 КПК України. 
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Враховуючи, що процесуальні витрати, які складаються з витрат на проведення судових експертиз: висновок експерта № СЕ-19/111-26/3477-НЗПРАП від 28.01.2026 у розмірі 3565,60 грн (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок); висновок експерта № СЕ-19/111-26/21616-НЗПРАП від 22.04.2026 у розмірі 3850,88 грн (три тисячі вісімсот п`ятдесят гривень 88 копійок); висновок експерта № СЕ-19/111-26/27735-НЗПРАП від 26.05.2026 у розмірі 3850,88 грн (три тисячі вісімсот п`ятдесят гривень 88 копійок), у загальній сумі 11 267, 36 грн (одинадцять тисяч двісті шістдесят сім гривень 36 копійок) документально підтверджені, тому вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.ст.70, 71, 309 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України (епізод від 21.01.2026), та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2026 та призначити  ОСОБА_4  покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки 5 (п`ять) місяців.
Визнати  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309 КК України (епізоди від 20.04.2026 та 19.05.2026), та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.04.2026 та призначити  ОСОБА_4  остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки 10 (десять) місяців.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.
Запобіжний захід  ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Речові докази:
?кристалоподібну речовину білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено – PVP, загальною масою 0,509 г у спец.пакеті № 6655917, який відповідно до постанови про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 30.01.2026, квитанції про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, вилучених з незаконного обігу № 43 від 21.01.2026 зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області – знищити;
?психотропну речовину, обіг якої заборонено – PVP, загальною масою 0,596 г у спец.пакеті № 6601980, який відповідно до постанови про визнання предметів речовими доказами та їх приєднання до матеріалів кримінального провадження від 23.04.2026, квитанції про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, вилучених з незаконного обігу № 186 від 24.04.2026 зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області – знищити;
?психотропну речовину, обіг якої заборонено – PVP, загальною масою 1,102 г у спец.пакеті № 6602356, який відповідно до постанови про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 29.05.2026, квитанції про отримання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, вилучених з незаконного обігу № 255 від 29.05.2026 зберігаються у кімнаті зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області – знищити.
Стягнути з  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати за проведення експертиз у загальній сумі 11 267, 36 грн (одинадцять тисяч двісті шістдесят сім гривень 36 копійок) на користь держави.
На підставі ч.5 ст.72 КК України  ОСОБА_4 у строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення 21.01.2026, 20.04.2026, 19.05.2026 (три дні), виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1