КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2026 року справа №320/51166/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АНТСТРОЙ ПЛЮС» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «АНТСТРОЙ ПЛЮС» з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.10.2025 № 0965940701, винесене Головним управлінням ДПС у м. Києві, про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 1 398 223,00 грн, у т.ч. за основним платежем – 1 325 617,00 грн, за штрафними санкціями – 72 606,00 грн.
Позиції сторін
В обґрунтування вимог позивач вказує на невідповідність акта перевірки вимогам Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків – юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за № 1300/27745.
Вказує, що акт перевірки був надісланий відповідачем не за місцезнаходженням товариства.
Посилається на незаконність внесення змін та доповнень до акта перевірки окремим листом та зазначає, що відповідач, направленим листом не усунув технічні помилки, а зробив нові розрахунки податкового зобов`язання з податку на прибуток у розрізі по роках.
Зазначає, що отримані від ФОП ОСОБА_1 послуги підтверджуються копіями первинних документів, які надавалися контролюючому органу під час перевірки, а тому висновки перевірки не відповідають дійсним обставинам справи.
Звертає увагу, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена, а тому відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не спростовує фактичне виконання господарських операцій.
Також вказує на реальність господарських операцій, здійснених із ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 .
Вказує, що документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу чи поставки, а отже їх наявність чи відсутність жодним чином не впливає на дійсність та реальність господарських операцій.
Зазначає, що договорами із ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 не передбачено надання постачальником сертифікату про походження товару.
Посилається, що сертифікат відповідності на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, а ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів не є доказом наявності складу податкового правопорушення.
Також вказує, що як на дату укладення договору із ФОП ОСОБА_3 , так і на дати здійснення господарських операцій, останній був зареєстрований як фізична особа-підприємець та був платником єдиного податку.
Звертає увагу на індивідуальний характер юридичної відповідальності платників податків.
Крім того, зазначає про незаконність нарахування штрафних санкцій у 25% розмірі у зв`язку із відсутністю умислу платника податків.
На підставі вказаного просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що номенклатура послуг в актах надання послуг, виписаних ФОП ОСОБА_1 вказана узагальнено: «Посередницькі послуги» без деталізації послуг та чітко вказаних покупців, договори з якими були заключні безпосередньо ФОП ОСОБА_4 . Відсутні звіти, що підтверджують знаходження покупців ФОП ОСОБА_1 , перелік покупців, обсяг реалізованої продукції конкретному покупцю, не вказані номера та дати заключних договорів з покупцями, кількості витраченого часу на виконання послуг, не вказана кількість людино/днів, що затрачені на виконання послуг, відсутнє визначення справедливої вартості послуг, тощо.
Вказує, що відсутні документи, які змогли б підтвердити надання послуг безпосередньо ФОП ОСОБА_1 та формування витрат підприємства ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» в частині отримання послуг від вищевказаного ФОП за період взаємовідносин.
Посилається, що до перевірки надані видаткові накладні, ТТН, які не містить адресу лісгоспу (зареєстрованого згідно з чинним законодавством), не надано сертифікати про походження пиломатеріалів, які б могла ідентифікувати факт походження поставки (передачу) товару, а отже не можливо підтвердити формування витрат ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» в частині отримання товару від ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 за період взаємовідносин.
Зазначає, що відповідно до ІКС «Податкових блок» встановлено, що остання податкова декларація платника єдиного податку ФОП ОСОБА_3 з показниками господарської діяльності подана за 2023 рік. Водночас, за період 9 місяців 2024 року звітність до податкового органу ФОП ОСОБА_3 не подавалась, а отже діяльність вказана фізична особа-підприємець не здійснювала, проте перевіркою встановлено поставку деревини дров`яної у 2024 році всього на суму 869 172 гривень.
Таким чином, вказує, що доводи ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» є безпідставними, у зв`язку із чим в задоволенні позову просить суд відмовити.
Позивачем також подано відповідь на відзив в якому акцентується увага на протиправності спірного податкового повідомлення-рішення.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.10.2025 відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати таку за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 19 листопада 2025 року об 14:00 год.
19.11.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками та від позивача надійшла відповідь на відзив з додатками.
19.11.2025, в судовому засіданні, за участі представника позивача Герасименка С.В., представника відповідача Прутенського К.І., ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 12 січня 2026 року о 09:30 год.
12.01.2026 судове засідання знято з розгляду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Войтовича І.І.
Наступне судове засідання призначено на 28 січня 2026 року об 12:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
28.01.2026 судове засідання знято з розгляду у зв`язку з відсутністю мережевого зв`язку внаслідок відключення електропостачання до мережевого обладнання на всіх поверхах приміщення Київського окружного адміністративного суду.
Наступне судове засідання призначено на 02 березня 2026 року об 12:00 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
02.03.2026, в судовому засіданні, за участі представника відповідача Полюхович І.І., задоволено клопотання позивача про відкладення судового засідання та відкладено розгляд справи на інші дату та час.
Наступне судове засідання призначено на 23 березня 2026 року об 11:30 год., про що сторони у справі повідомлені належним чином.
23.03.2026, в судовому засіданні, за участі представника позивача Герасименка С.В., представника відповідача Полюхович І.І., заслухавши пояснення сторін, за відсутності заперечень, судом на місці ухвалено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.
Встановлені обставини судом
Головним управлінням ДПС у м. Києві відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2024 рік, на підставі наказу від 05.12.2024 № 8205-п, проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2019 по 30.09.2024, валютного законодавства за період з 01.07.2019 по 30.09.2024, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2019 по 30.09.2024.
07.02.2025 посадовими особами відповідача складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки № 10692/Ж5/26-15-07-01-02-20/38443540.
За результатами перевірки, посадовими особами відповідача встановлено наступні порушення:
- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 140.5.4, пп. 140.5.5-1 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 1.2, п. 1.3, п. 3.6 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, П(С)БО 15, п. 5, п. 6, п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, що призвело до заниження податку на прибуток всього на суму 1 500 259 гривень у тому числі за період 2021 рік на суму 1 062 698 гривень, за 2022 рік на суму 133 971 гривень, за 2023 рік на суму 88 266 гривень, за 9 місяців 2024 року на суму 215 324 гривень;
- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 п. 201.1, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, а саме, встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму ПДВ 1045 гривень, в т.ч. по періодам: вересень 2020 року на суму ПДВ - 1045 гривень та завищення від`ємного значення ПДВ за вересень 2024 року на суму 54 512 гривень;
- п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України, п.8.4 порядку № 1588 щодо неподання Повідомлення ф. № 20 – ОПП в кількості 11 одиниць, за період 2020 рік, 2021 рік, 2023 рік;
- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на доходи фізичних в періоді що перевірявся на загальну суму 2 855 700,00 гривень;
- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 з урахуванням пп. 168.4.4. п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми військового збору в періоді що перевірявся на загальну суму 237 975,00 гривень.
Не погоджуючись із встановленими порушеннями, ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» подало заперечення на акт перевірки від 07.02.2025 № 10692/Ж5/26-15-07-01-02-20/38443540.
Листом від 21.03.2025 № 7355/Ж12/26-15-07-01-02-06 «Про розгляд заперечення» висновки акта перевірки залишено без змін, а заперечення – без задоволення.
За результатом виявлених порушень, відповідачем складено наступні податкові повідомлення-рішення:
- від 21.03.2025 № 254760701, яким збільшено податкові зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 1 500 259,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 75 897,00 грн;
- від 21.03.2025 № 254790701, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 12 240,00 грн;
- від 21.03.2025 № 254700701, яким збільшено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 045,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 261,00 грн;
- від 21.03.2025 № 254730701, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 54 512,00 грн;
- від 21.03.2025 № 254750701, яким застосовано штраф у розмірі 3 400,00 грн;
- від 25.03.2025 № 02639824022, яким збільшено податкові зобов`язання з військового збору на загальну суму 237 975,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 19 170,00 грн;
- від 25.03.2025 № 02640524022, яким збільшено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2 855 700,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 230 040,00 грн.
ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» в порядку адміністративного оскарження подало скаргу до Державної податкової служби України на податкові повідомлення-рішення від 21.03.2025 № 254760701 в частині збільшення податку на прибуток на суму 1 325 617,59 грн та штрафних санкцій, від 25.03.2025 № 02639824022 та від 25.03.2025 № 02640524022.
Рішенням Державної податкової служби України від 29.05.2025 № 15575/6/99-00-06-01-01-06 скаргу задоволено частково, скасовано податкові повідомлення-рішення від 21.03.2025 № 254760701 у оскаржуваній частині, від 25.03.2025 № 02639824022 та від 25.03.2025 № 02640524022 та зобов`язано ГУ ДПС у м. Києві вжити заходів щодо забезпечення виконання вимог пп. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України.
У зв`язку із частковим задоволенням скарги позивача, ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.06.2025 № 511890701, яким збільшено податкові зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 174 642,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 36 785,00 грн.
Водночас, ГУ ДПС у м. Києві відповідно до пп. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, у зв`язку зі змінами підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, внесеними Законом України від 09 листопада 2023 року № 3453-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо скасування мораторію на проведення податкових перевірок» та відповідно до рішення ДПС про результати розгляду скарги від 29.05.2025 № 15575/6/99-00-06-01-01-06, згідно з яким виявлено невідповідність висновків акта документальної планової виїзної перевірки від 07.02.2025 № 10692/Ж5/26-15-07-01-02-20/38443540 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.07.2019 по 30.09.2024, у зв`язку з неповним з`ясуванням під час перевірки питань, що повинні бути з`ясовані під час перевірки, для винесення об`єктивних висновків щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та здійсненням дисциплінарного провадження стосовно посадової особи Головного управління ДПС у м. Києві, яка здійснювала таку перевірку (наказ Головного управління ДПС у м. Києві від 25.06.2025 № 148-дп «Про порушення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_5 »), проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» з питань, що повинні бути з`ясовані під час перевірки, для винесення об`єктивних висновків щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та здійсненням дисциплінарного провадження стосовно посадової особи ГУ ДПС у м. Києві, яка здійснювала таку перевірку.
За результатами перевірки, посадовою особою відповідача встановлено наступні порушення п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 140.5.4, пп. 140.5.5-1 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 1.2, п. 1.3, п. 3.6 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, П(С)БО 15, п. 5, п. 6, п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, що призвело до заниження податку на прибуток всього на суму 1 325 618 гривень у тому числі за період 2021 рік на суму - 1 062 698 гривень, за 2022 рік на суму - 133 971 гривень, за 2023 рік на суму - 88 266 гривень, за три квартали 2024 року на суму - 215 324 гривень.
Листом від 13.10.2025 № 90101/6/26-15-07-01-02-18 «Про внесення змін до акту перевірки» у зв`язку із технічними помилками, які не вплинули на висновки акта перевірки, відповідачем викладено в новій редакції:
перший абзац 2.1 розділу ІІ «Загальні положення» викладено у наступній редакції: «Перевірка проводилась з 21.08.2025 по 03.09.2025»;
другий абзац пп. 3.1.2.3 «Висновок щодо повноти декларування податку на прибуток» викладено в наступній редакції: «Перевіркою повноти визначення податку на прибуток за період з 01.07.2019 по 30.09.2024 встановлено його заниження всього у сумі 1 325 617 гривень у тому числі: 
- за 2021 рік у сумі 1035 195 гривень,
- за 2022 рік на суму 133 971 гривень,
- за три квартали 2024 року на суму 156 451 грн, в результаті допущених порушень податкового законодавства, які відображено в акті перевірки;
другий пункт розділу IV «Висновок» викладено у наступній редакції: « 1. п. 44.1, п. 44.2. ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п.п. 140.5.4, п.п. 140.5.5-1, п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV зі змінами та доповненнями, п. 1.2, п. 1.3, п. 3.6 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 зі змінами та доповненнями, П(С)БУ 15, п. 5, п. 6, п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 зі змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на прибуток всього на суму 1 325 617 гривень, в т.ч.: за 2021 рік у сумі 1 035 195 грн., за 2022 рік на суму 133 971 грн., за три квартали 2024 року на суму 156 451 гривень...»
За результатом виявлених порушень, відповідачем складено податкове повідомлення-рішення від 14.10.2025 № 0965940701, яким збільшено податкові зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 1 325 617,00 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 72 606,00 грн.
Не погоджуючись з обґрунтованістю вищезазначених доводів контролюючого органу та, як наслідок, правомірністю спірного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Застосовані судом норми права та висновки суду
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зокрема, в силу ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.
За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 826/15741/18, з метою безумовного дотримання конституційного принципу, визначеного у статті 129 Конституції України, в частині третій статті 2 та статті 9 КАС України закріплено, що до основних засад (принципів) адміністративного судочинства належить, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.
Принцип змагальності судового провадження охоплює собою право особи, крім можливості подавати власні докази, знати про існування всіх представлених доказів та пояснень іншими учасниками справи, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду, мати можливість знайомитись з матеріалами справи та робити з них копії, а також володіти відповідними знаннями (залучати професійного представника) та змогу коментувати представлені докази та пояснення у належній формі та у встановлений час.
Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття "право на справедливий суд", що гарантоване Конвенцією.
Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Вирішуючи цей спір суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (в редакції, чинній на час виникнення між сторонами спірних відносин) (далі – ПК України).
Щодо посилань позивача на процедурні порушення проведення перевірки суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Згідно із п. 86.3 ст. 86 ПК України, акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).
У разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання.
У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки або неможливості його вручення та підписання у зв`язку з відсутністю платника податків або його законних представників за місцезнаходженням такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У зазначених у цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт.
У відповідності до п. 42.2 ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Оформлення результатів документальних перевірок платників податків (у розумінні статті 15 Податкового кодексу) (далі - платники податків) дотримання податкового, валютного законодавства, законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - законодавство з єдиного внеску) та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи регулюється Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 20 серпня 2015 року № 727 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 р. за № 1300/27745 (далі – Порядок № 727).
Відповідно до п. 3 розд. ІІ Порядку № 727, акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податкове, валютне та інше законодавство, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи).
Згідно із п. 4 розд. ІІ Порядку № 727, в акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
У відповідності до п. 5 розд. ІІ Порядку № 727, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.
Розділом ІІІ Порядку № 727 встановлено вимоги до змісту акта (довідки) документальної перевірки.
Водночас, проаналізувавши зміст акта перевірки у справі, що розглядається, суд встановив, що вказаний акт відповідає вимогам, встановленим до нього.
Суд відхиляє доводи позивача, що у вступній частині акта перевірки зазначені незрозумілі підстави для проведення перевірки, оскільки його зміст не містить суперечностей та дублювання підстав проведення перевірки про що вказано позивачем, а тому такі доводи є безпідставними.
Разом з тим, що стосується посилань позивача на технічні помилки, суд зазначає, що такі не можуть слугувати підставою для визнання перевірки протиправною.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 вказала, що підставами для скасування рішень, прийнятих за наслідками перевірки, є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Суд зазначає, що за усталеними підходами Верховного Суду окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, його скасування. Визначальною є можливість встановлення змісту порушення законодавства, допущеного платником податків, та розміру останніх.
Таку ж позицію виклав й Верховний Суд у постанові від 14.01.2025 у справі № 520/10284/23.
Разом з тим, що стосується посилань позивача на те, що акт перевірки був надісланий відповідачем не за місцезнаходженням ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» суд зазначає наступне.
Як зазначено вище, пунктом 42.2 статті 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
З матеріалів справи вбачається, що 10.09.2025 відповідачем відправлено акт перевірки засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпошта» за адресою: вул. Бережанська, 9, м. Київ, 79070.
Водночас, відповідно до трекінгу відправлення 0315128591444, 15.09.2025 відправлення з актом перевірки прибуло у поштове відділення у м. Львів та наступного дня переадресовано (на вимогу відправника) на поштове відділення 04082 у м. Київ.
Разом з тим, вказаний акт перевірки прибув у відділення за місцезнаходженням позивача 19.09.2025 та отриманий ним 23.09.2025, що слідує зі змісту позовної заяви.
Таким чином, враховуючи факт зазначення на поштовому конверті вірного місцезнаходження позивача та що позивач не заперечує факту отримання акта перевірки, суд вважає необґрунтованими доводи позивача в цій частині.
Крім того, що стосується посилань ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» на внесення змін до акта перевірки листом від 13.10.2025 № 90101/6/26-15-07-01-02-18 «Про внесення змін до акту перевірки» суд зазначає, що зі змісту вказаного листа вбачається, що таким виправлено виключно технічні помилки, на які, серед іншого, посилається ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» у позовній заяві та на що суд надав оцінку вище.
Водночас, вказаним листом не встановлювалися та не викладалися нові обставини, які змінюють суть встановлених порушень.
У зв`язку із зазначеним, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо допущення процедурних порушень під час проведення перевірки.
Разом з тим, що стосується встановлених під час перевірки порушень суд зазначає наступне.
Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п. 135.1 ст. 135 ПК України).
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі – Закон № 996-XIV) та п. 2.1. глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88 (далі – Положення № 88), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Статтею 2 Закону № 996-XIV визначено, що цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правової форми і форми власності, на філії та представництва юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства.
Частиною 2 ст. 3 Закону України № 996 зазначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно із п. 1.2. глави 1 Положення № 88, первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції.
За приписами п. 1.3. глави 1 Положення № 88, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в регістрах бухгалтерського обліку провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
У відповідності до п. 2.3 глави 2 Положення № 88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: печатка, ідентифікаційний код підприємства, установи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (п. 2.14 глави 2 Положення № 88).
Пунктом 2.15 глави 2 Положення № 88 визначено, що у разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.
Таким чином, з аналізу вищезазначених положень слідує, що забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.
У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є нереальними (фіктивними), сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податків господарських договорах, що має підтверджуватись первинними документами відповідно до вимог, встановлених правовими нормами, зокрема й щодо змісту (обов`язкових реквізитів).
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та витрат, якщо ж господарська операція фактично не відбулася, то платник податків не має права на податкову вигоду у вигляді податкового кредиту та/або врахування відповідних витрат при визначенні об`єкту оподаткування податком на прибуток.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2025 у справі № 320/12569/23.
Так, зі змісту акта перевірки слідує, що відповідачем зазначається про нереальний характер господарських операцій позивача здійснених із ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 .
Як зазначалося вище, ГУ ДПС у м. Києві дійшло до таких висновків у зв`язку із тим, що номенклатура послуг в актах надання послуг, виписаних ФОП ОСОБА_1 вказана узагальнено: «Посередницькі послуги» без деталізації послуг та чітко вказаних покупців, договори з якими були заключні безпосередньо ФОП ОСОБА_4 .
Відповідач зазначив про відсутність звітів, що підтверджують знаходження покупців ФОП ОСОБА_1 , перелік покупців, обсяг реалізованої продукції конкретному покупцю, не вказані номери та дати заключних договорів з покупцями, кількості витраченого часу на виконання послуг, не вказана кількість людино/днів, що затрачені на виконання послуг, відсутнє визначення справедливої вартості послуг тощо.
Вказав, що відсутні документи, які змогли б підтвердити надання послуг безпосередньо ФОП ОСОБА_1 та формування витрат підприємства ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» в частині отримання послуг від вищевказаного ФОП за період взаємовідносин.
Також, відповідач зазначив, що до перевірки надані видаткові накладні, ТТН, які не містить адресу лісгоспу (зареєстрованого згідно з чинним законодавством), не надано сертифікати про походження пиломатеріалів, які б могла ідентифікувати факт походження поставки (передачу) товару, а отже не можливо підтвердити формування витрат ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» в частині отримання товару від ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 за період взаємовідносин.
Крім того, зазначив, що відповідно до ІКС «Податкових блок» встановлено, що остання податкова декларація платника єдиного податку ФОП ОСОБА_3 з показниками господарської діяльності подана за 2023 рік. Водночас, за період 9 місяців 2024 року звітність до податкового органу ФОП ОСОБА_3 не подавалась, а отже діяльність вказана фізична особа-підприємець не здійснювала, проте перевіркою встановлено поставку деревини дров`яної у 2024 році всього на суму 869 172 гривень.
Водночас, судом встановлено, що 12.07.2021 між ТОВ «АНТСРОЙ ПЛЮС» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) укладено договір про надання посередницьких послуг № 1 (далі – Договір № 1) відповідно до якого Замовник доручає, а Посередник зобов`язується виконати ряд певних фактичних дій з мето знаходження оптимального покупця, готового придбати продукцію Замовника (пиломатеріали) у відповідності до умов останнього та надати допомогу Замовнику в укладенні договору купівлі-продажу між ним та Покупцем (п. 1.1 Договору № 1).
Відповідно до п. 1.2 Договору № 1, підтвердженням надання послуг за цим Договором є акт наданих послуг, підписаний сторонами цього Договору.
Згідно із п. 2.2 Договору № 1, за надання послуг Замовник сплачує Виконавцю винагороду у гривневому еквіваленті із розрахунку 25,00 Дол. США за 1 м.куб. проданої продукції відповідно до середнього комерційного курсу гривні до долара США у місяці, коли були надані послуги за цим Договором.
19.07.2021 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до Договору про надання посередницьких послуг № 1 від 12.07.2021 (далі – Додаткова угода) відповідно до якої сторони погодили, зокрема, викласти пункт 2.2 Договору у наступній редакції: «За надання послуг Замовник сплачує Виконавцю винагороду у гривневому еквіваленті із розрахунку 25,00 дол. США за 1 мі продукції, кількість якої зазначена в підписаному між Замовником та покупцем договорі (заявці, специфікації до договору) на поставку (продаж) продукції (партії продукції) Замовника, відповідно до середнього комерційного курсу гривні до долара США у місяці, коли були надані послуги за цим Договором. Підставою для оплати винагороди Виконавця є підписання Договору (заявки, специфікації на окрему партію продукції) між Замовником і покупцем (п. 2 Додаткової угоди).
Відповідно до п. 3 Додаткової угоди, сторони погодилися доповнити розділ 4 Договору пунктом 4.3 наступного змісту: «Перелік обов`язків Виконавця та порядок їх виконання:
- пошук Покупця продукції Замовника (використання власної та збирання додаткової інформації про покупців продукції Замовника; здійснення телефонних переговорів з потенційними Покупцями; надання Замовнику інформації щодо найменування потенційного покупця продукції Замовника, місцезнаходження Покупця, попередніх умов договору);
- надання допомоги в укладенні договору (специфікації/заявки до договору щодо кожної партії продукції) між Замовником і покупцем (організація телефонних переговорів та обговорення умов майбутнього договору (специфікації, заявки); підготовка проекту договору (специфікації, заявки) між Замовником і покупцем; організація підписання договору (специфікації, заявки) між Замовником і покупцем).
Після підписання договору (специфікації, заявки) між Замовником і покупцем, Виконавець складає звіт про надані послуги. Договір (специфікація, заявка) будуть вважатись укладеними за сприянням Виконавця, якщо дані про такий укладений Договір (специфікацію, заявку) будуть зазначені Виконавцем в звіті про надані послуги. Виконавець має беззаперечне право на винагороду за даним Договором у разі підписання Договору та/або специфікації/заявки на окрему партію продукції за договором між Замовником та покупцем.»
На підтвердження факту надання послуг ФОП ОСОБА_1 позивач надав копії наступних документів:
- рахунка на оплату № 13 від 30.07.2021, акта надання послуг № 18 від 31.07.2021 із найменуванням робіт «Посередницькі послуги», звіту від 31.07.2021 на загальну суму 262 726,00 грн, контакту № 07-20-03 від 27.07.2021 та замовлення – специфікації № 1 від 27.07.2021;
- рахунка на оплату № 15 від 31.08.2021, акта надання послуг № 20 від 31.08.2021 із найменуванням робіт «Посередницькі послуги», звіту від 31.08.2021 на загальну суму 326 163,00 грн, контакту № 08-21-02 від 02.08.2021 та замовлення – специфікації № 1 від 02.08.2021;
- рахунка на оплату № 17 від 30.09.2021, акта надання послуг № 22 від 30.09.2021 із найменуванням робіт «Посередницькі послуги», звіту від 30.09.2021 на загальну суму 220 275,00 грн та замовлення – специфікації № 2 від 10.09.2021;
- акта надання послуг № 24 від 31.10.2021 із найменуванням робіт «Посередницькі послуги», звіту від 31.10.2021 на загальну суму 153 030,00 грн, контакту № 10-21-01 від 25.10.2021 та замовлення – специфікації № 1 від 25.10.2021;
- акта надання послуг № 27 від 30.11.2021 із найменуванням робіт «Посередницькі послуги», звіту від 30.11.2021 на загальну суму 301 699,00 грн та замовлення – специфікації № 3 від 01.11.2021;
- акта надання послуг № 1 від 31.01.2022 із найменуванням робіт «Посередницькі послуги», звіту від 31.01.2022 на загальну суму 60 463,00 грн та замовлення – специфікації № 2 від 10.01.2022;
- акта надання послуг № 3 від 28.02.2022 із найменуванням робіт «Посередницькі послуги», звіту від 28.02.2022 на загальну суму 190 290,75 грн, контакту № 02-22-02 від 02.02.2022 та замовлення – специфікації № 1 від 02.02.2022;
- акта надання послуг № 4 від 30.06.2022 із найменуванням робіт «Посередницькі послуги», звіту від 30.06.2022 на загальну суму 216 356,00 грн, контакту № 05-22-01 від 18.05.2022 та замовлення – специфікації № 1 від 02.06.2022;
- акта надання послуг № 6 від 31.07.2022 із найменуванням робіт «Посередницькі послуги», звіту від 31.07.2022 на загальну суму 277 174,00 грн, контакту № 07-22-06 від 11.07.2022 та замовлення – специфікації № 1 від 11.07.2022;
- платіжних інструкцій кредитового переказу коштів № 4146 від 21.07.2021 на загальну суму 106 000,00 грн, № 4171 від 22.07.2021 на загальну суму 107 000,00 грн, № 4175 від 23.07.2021 на загальну суму 106 000,00 грн, № 4309 від 30.07.2021 на загальну суму 106 500,00 грн, № 4743 від 02.09.2021 на загальну суму 61 641,00 грн, № 4948 від 22.09.2021 на загальну суму 101 478,00 грн, № 5099 від 07.10.2021 на загальну суму 44 400,00 грн, № 5115 від 08.10.2021 на загальну суму 215 000,00 грн, № 5218 від 18.10.2021 на загальну суму 170 000,00 грн, № 5225 від 07.10.2021 на загальну суму 378 771,00 грн, № 5472 від 12.11.2021 на загальну суму 45 388,00 грн, № 5772 від 03.12.2021 на загальну суму 53 000,00 грн, № 6070 від 30.12.2021 на загальну суму 46 230,00 грн, № 6420 від 04.02.2022 на загальну суму 37 316,00 грн, № 6682 від 15.03.2022 на загальну суму 10 000,00 грн, № 7449 від 07.07.2022 на загальну суму 193 390,00 грн, № 7848 від 17.08.2022 на загальну суму 44 185,00 грн, № 8034 від 09.09.2022 на загальну суму 17 500,00 грн, № 8318 від 07.10.2022 на загальну суму 32 500,00 грн, № 8424 від 17.10.2022 на загальну суму 37 000,00 грн, № 8591 від 09.11.2022 на загальну суму 25 550,00 грн, № 8598 від 10.11.2022 на загальну суму 11 550,00 грн, № 8912 від 23.12.2022 на загальну суму 27 924,00 грн, № 9530 від 13.03.2023 на загальну суму 17 820,00 грн, № 9809 від 07.04.2023 на загальну суму 7 000,00 грн, № 10118 від 05.05.2023 на загальну суму 35 000,00 грн, № 10497 від 06.06.2023 на загальну суму 23 763,75 грн;
- знімки екрану з електронної пошти.
Водночас, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів надання ФОП ОСОБА_1 допомоги в укладенні договору, підготовки проекту договору, організації підписання договору між позивачем та покупцем.
Надані ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» копії укладених контрактів та замовлень-специфікацій не містять будь яких відомостей щодо залучення ФОП ОСОБА_1 до надання таких послуг.
Крім того, суд бере до уваги, що незважаючи на те, що між позивачем та покупцями були укладені контракти на поставку товару, ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» виплачувало ФОП ОСОБА_1 грошові кошти, незважаючи вже на факт взаємовідносин із такими покупцями, що свідчить про формування необґрунтованих витрат товариством.
У постанові Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 810/611/14-а Судом зазначено наступне: «Разом з тим, у справі, що переглядається, на підтвердження факту отримання спірних товарів та послуг від ПП ПВКФ «Проксин» та ТОВ «Демстрой» подано лише акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), банківські виписки, податкові та видаткові накладні, рахунки-фактури. Однак вони не розкривають змісту наданих послуг, оскільки не містять деталізованої інформації про фактично надані послуги, їх обсяг та характер, строки виконання та результати здійснених заходів, не містять інформації про хід виконання спірних операцій що, у свою чергу, виключає можливість оцінки подальшого використання спірних послуг у діяльності ТОВ «Тера Вінд».
Таким чином, факт придбання та подальше використання в господарській діяльності товарів та послуг від ПП ПВКФ «Проксин» та ТОВ «Демстрой» не підтверджено належними первинними документами, які б розкривали зміст операції та рух активів у процесі її здійснення.»
Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 09.01.2024 по справі № 809/430/17 зазначено, що «…акти наданих послуг мають розкривати зміст та обсяг наданої послуги (давати можливість ідентифікувати яка саме послуга надавалась, дозволяти перевірити правильність формування цін за послуги, одиниці їх виміру), а не лише містити загальну назву послуги; в акті здачі - прийняття робіт має міститись визначений перелік обов`язкових реквізитів первинних та зведених облікових документів, які необхідні для надання цим документам юридичної сили, а caмe: обсяг виконаних робіт, зокрема скільки годин в переліченому періоді виконували роботу, вказівку на виконання якого договору він складений; ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені (постанови Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 826/22352/15; від 02 липня 2019 року по справі № 826/7836/17; від 10 травня 2018 року у справі № 820/1763/16; від 10 квітня 2020 року у справі № 816/4409/15).
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції визнав, що первинні документи, які надав позивач за результатами операцій з придбання послуг маркетингу у ТОВ «Укрбарос» не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції та не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку, оскільки не містять будь-яких відомостей щодо інформації стосовно змісту наданих послуг, опису виконаних завдань; не розкрили змісту послуг, що обумовлені конкретними договорами; не містили відомості про те, яким чином формувалась вартість таких послуг, відсутній математичний або формально-логічний алгоритм її визначення; не відображали доцільності для позивача придбавати такі послуги; не містили факту підтвердження безпосереднього зв`язку таких послуг з господарською діяльністю позивача та наявністю економічного ефекту від таких послуг.»
Окрім того, у постанові Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 160/17647/21 колегія звертає увагу, що умовою належного документального підтвердження надання послуг є можливість зробити обґрунтований висновок про те, що витрати фактично понесені, а послуги - надані. З цією метою первинні документи мають містити достатній обсяг інформації щодо змісту та суті наданих послуг, розкривати їх господарську доцільність та спрямованість на досягнення економічного ефекту споживачем.
Такий же підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2023 року по справі №820/4281/18 та від 12 квітня 2023 року по справі №807/2118/16.
Разом з тим, у цій справі незрозумілим є необхідність залучення посередника, який здійснював пошук контрагентів позивачу з огляду на те, що позивач зазначає про пошук кращих пропозицій, однак, ТОВ «АНТСРОЙ ПЛЮС» не вказується про понесення додаткових витрат на оплату надання таких послуг та, як вбачається із матеріалів справи, подальших виплат, що дає підстави вважати про відсутність економічної доцільності отримання таких послуг та ставить під сумнів факт їх надання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 зазначила, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів чи відсутність деяких із них - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
У зв`язку з наведеним недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди (позиція Верховного Суду викладена у постанові від 20.02.2018 у справі № 809/117/13-а).
Таким чином, суд вважає безпідставними доводи ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» щодо реальності здійснення господарських операцій із ФОП ОСОБА_1 , а тому податкове повідомлення-рішення в цій частині є правомірним та скасуванню не підлягає.
Водночас, що стосується взаємовідносин із ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 суд зазначає наступне.
27.07.2021 між ФОП ОСОБА_2 (Постачальник) та ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» (Покупець) укладено договір поставки (далі – Договір) відповідно до якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти пиломатеріали хвойних порід (сосна) та дрова паливні хвойних порід (сосна) (надалі - Товар) та своєчасно оплатити його на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1 Договору).
Відповідно до п. 1.2 Договору, асортимент, найменування, кількість, ціна, загальна вартість Товару та інші умови зазначаються Сторонами у рахунка-фактурах, які Постачальник надає Покупцю.
Згідно із п. 2.1 Договору, поставка Товару здійснюється партіями зі складу Постачальника.
У відповідності до п. 2.2 Договору, датою поставки (передачі) Товару Постачальника у власність Покупця є дата, зазначена в видаткових накладних, що підтверджує отримання Товару Покупцем.
Пунктом 3.1 Договору встановлено, що приймання Товару за кількістю і якістю здійснюється на умовах даного Договору у відповідності до товаросупровідних документів. Кількість прийнятого Товару вказується Покупцем у видаткових накладних.
Конкретні ціни за одиницю виміру Товару визначаються у рахунка-фактурах. У вартість Товару включена вартість доставки (п. 5.1 Договору).
28.07.2021 сторони підписали додаткову угоду № 1 до Договору поставки від 27.07.2021 (далі – Додаткова угода № 1) якою викладено, зокрема, пункт 2.1 Договору у наступній редакції: «Поставка Товару здійснюється партіями з пункту навантаження: Житомирська область, с. Дубовий Гай на умовах самовивозу» (п. 1 Додаткової угоди № 1).
Пунктом 2 Додаткової угоди № 1 сторони погодили викласти пункт 2.2 Договору у наступній редакції: «Датою передачі партії Товару Покупцю є дата, зазначена у товарно-транспортній накладній. Перехід права власності на Товар здійснюється після остаточного узгодження Сторонами обсягів поставок за місяць, на підставі підписаної Сторонами видаткової накладної».
Також, пунктом 3 Додаткової угоди № 1 погоджено викласти пункт 5.1 Договору у наступній редакції: «Конкретні ціни за одиницю Товару визначаються у рахунках-фактурах».
На підставі укладеного договору ФОП ОСОБА_2 виставив позивачу наступні рахунки на оплату:
- № 1 від 27.07.2021 на загальну суму 300 000,00 грн;
- № 2 від 02.08.2021 на загальну суму 1 050 000,00 грн;
- № 3 від 01.09.2021 на загальну суму 1 814 000,00 грн;
- № 4 від 01.10.2021 на загальну суму 533 793,00 грн;
- № 5 від 01.11.2021 на загальну суму 612 347,25 грн;
- № 6 від 01.12.2021 на загальну суму 177 052,75 грн.
Разом з тим, на підтвердження поставки товару позивач надав копії наступних документів:
- видаткової накладної № 4 від 30.07.2021 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 300 000,00 грн;
- видаткової накладної № 5 від 31.08.2021 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 1 050 000,00 грн;
- видаткової накладної № 6 від 30.09.2021 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 1 814 000,00 грн;
- видаткової накладної № 7 від 28.10.2021 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 533 793,00 грн;
- видаткової накладної № 8 від 30.11.2021 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 612 347,25 грн;
- видаткової накладної № 9 від 31.12.2021 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 177 052,75 грн;
- товарно-транспортних накладних № 29-02 від 29.07.2021, № 29-01 від 29.07.2021, № 30-03 від 30.07.2021, № 30-02 від 30.07.2021, № 30-01 від 30.07.2021, № 02-01 від 02.08.2021, № 03-01 від 03.08.2021, № 04-01 від 04.08.2021, № 10-01 від 10.08.2021, № 10-02 від 10.08.2021, № 11-01 від 11.08.2021, № 12-01 від 12.08.2021, № 16-01 від 16.08.2021, № 18-01 від 18.08.2021, № 18-02 від 18.08.2021, № 19-01 від 19.08.2021, № 23-01 від 23.08.2021, № 25-01 від 25.08.2021, № 25-02 від 25.08.2021, № 27-01 від 27.08.2021, № 30-01 від 30.08.2021, № 31-01 від 31.08.2021, № 01-02 від 01.09.2021, № 01-01 від 01.09.2021, № 02-01 від 02.09.2021, № 03-01 від 03.09.2021, № 03-02 від 03.09.2021, № 06-01 від 06.09.2021, № 07-02 від 07.09.2021, № 07-01 від 07.09.2021, № 08-01 від 08.09.2021, № 09-01 від 09.09.2021, № 10-02 від 10.09.2021, № 10-01 від 10.09.2021, № 13-01 від 13.09.2021, № 15-02 від 15.09.2021, № 15-01 від 15.09.2021, № 15-01 від 15.09.2021, № 16-01 від 16.09.2021, № 17-02 від 17.09.2021, № 17-01 від 17.09.2021, № 20-01 від 20.09.2021, № 21-01 від 21.09.2021, № 22-02 від 22.09.2021, № 22-01 від 22.09.2021, № 23-01 від 23.09.2021, № 24-01 від 24.09.2021, № 24-02 від 24.09.2021, № 27-02 від 27.09.2021, № 27-01 від 27.09.2021, № 28-01 від 28.09.2021, № 30-02 від 30.09.2021, № 30-01 від 30.09.2021, № 04-01 від 04.10.2021, № 09-01 від 09.10.2021, № 21-01 від 21.10.2021, № 28-01 від 28.10.2021, № 08-01 від 08.11.2021, № 17-01 від 17.11.2021, № 29-01 від 29.11.2021, № 07-01 від 07.12.2021, № 16-01 від 16.12.2021 та № 28-01 від 28.12.2021;
- платіжних інструкцій кредитового переказу коштів № 4207 від 29.07.2021 на загальну суму 150 000,00 грн, № 4316 від 30.07.2021 на загальну суму 150 000,00 грн, № 4330 від 03.08.2021 на загальну суму 150 000,00 грн, № 4344 від 04.08.2021 на загальну суму 100 000,00 грн, № 4347 від 05.08.2021 на загальну суму 100 000,00 грн, № 4381 від 09.08.2021 на загальну суму 50 000,00 грн, № 4580 від 25.08.2021 на загальну суму 200 000,00 грн, № 4584 від 26.08.2021 на загальну суму 100 000,00 грн, № 4586 від 26.08.2021 на загальну суму 50 000,00 грн, № 4614 від 30.08.2021 на загальну суму 300 000,00 грн, № 4741 від 02.09.2021 на загальну суму 50 000,00 грн, № 4772 від 07.09.2021 на загальну суму 150 000,00 грн, № 4782 від 09.09.2021 на загальну суму 150 000,00 грн, № 4810 від 10.09.2021 на загальну суму 200 000,00 грн, № 4891 від 15.09.2021 на загальну суму 54 000,00 грн, № 4899 від 16.09.2021 на загальну суму 100 000,00 грн, № 4911 від 17.09.2021 на загальну суму 140 000,00 грн, № 4927 від 20.09.2021 на загальну суму 180 000,00 грн, № 4935 від 21.09.2021 на загальну суму 170 000,00 грн, № 4965 від 24.09.2021 на загальну суму 120 000,00 грн, № 4977 від 27.09.2021 на загальну суму 200 000,00 грн, № 5007 від 29.09.2021 на загальну суму 150 000,00 грн, № 5064 від 30.09.2021 на загальну суму 150 000,00 грн, № 5088 від 07.10.2021 на загальну суму 150 000,00 грн, № 5105 від 08.10.2021 на загальну суму 130 000,00 грн, № 5233 від 20.10.2021 на загальну суму 12 413,00 грн, № 5234 від 20.10.2021 на загальну суму 100 000,00 грн, № 5260 від 25.10.2021 на загальну суму 19 880,00 грн, № 5261 від 25.10.2021 на загальну суму 100 000,00 грн, № 5286 від 27.10.2021 на загальну суму 21 500,00 грн, № 5415 від 05.11.2021 на загальну суму 100 000,00 грн, № 5435 від 09.11.2021 на загальну суму 23 000,00 грн, № 5619 від 25.11.2021 на загальну суму 122 450,00 грн, № 5652 від 29.11.2021 на загальну суму 118 950,00 грн, № 5740 від 01.12.2021 на загальну суму 120 000,00 грн, № 5753 від 02.12.2021 на загальну суму 105 000,00 грн, № 5791 від 08.12.2021 на загальну суму 99 000,00 грн та № 5900 від 15.12.2021 на загальну суму 101 000,00 грн.
Крім того, судом встановлено, що 01.09.2023 між ФОП ОСОБА_3 (Постачальник) та ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» (Покупець) укладено договір поставки № 3 (далі – Договір № 3) відповідно до якого Постачальник зобов`язується продати відходи первинної деревообробки (обапіл) (далі – Товар) та передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується у порядку та на умовах, передбачених даним Договором, прийняти і оплатити Товар, за ціною, яка дійсна на момент відвантаження Товару і зазначена в рахунку-фактурі, виданого Постачальником (п. 1.1 Договору № 3).
Відповідно до п. 1.2 Договору № 3, право власності на Товар переходить до Покупця з моменту фактичної передачі йому Товару Постачальником та підписання уповноваженими представниками Сторін відповідних супровідних документів.
На підставі укладеного договору ФОП ОСОБА_3 виставила позивачу наступні рахунки на оплату:
- № 23 від 15.09.2023 на загальну суму 1 190 000,00 грн;
- № 34 від 02.10.2023 на загальну суму 1 400 000,00 грн;
- № 39 від 01.11.2023 на загальну суму 700 000,00 грн;
- № 42 від 01.12.2023 на загальну суму 1 190 000,00 грн;
- № 02 від 02.01.2024 на загальну суму 910 000,00 грн.
Разом з тим, на підтвердження поставки товару позивач надав копії наступних документів:
- видаткової накладної № 19 від 18.09.2023 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 370 260,80 грн;
- видаткової накладної № 20 від 20.09.2023 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 336 000,00 грн;
- видаткової накладної № 21 від 21.09.2023 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 280 000,00 грн;
- видаткової накладної № 22 від 22.09.2023 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 197 260,00 грн;
- видаткової накладної № 23 від 02.10.2023 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 252 660,80 грн;
- видаткової накладної № 24 від 06.10.2023 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 272 129,20 грн;
- видаткової накладної № 25 від 12.10.2023 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 219 805,60 грн;
- видаткової накладної № 26 від 20.10.2023 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 253 254,40 грн;
- видаткової накладної № 27 від 26.10.2023 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 347 020,80 грн;
- видаткової накладної № 28 від 13.11.2023 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 370 980,40 грн;
- видаткової накладної № 29 від 29.11.2023 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 327 110,00 грн;
- видаткової накладної № 30 від 08.12.2023 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 335 350,40 грн;
- видаткової накладної № 31 від 18.12.2023 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 316 696,80 грн;
- видаткової накладної № 32 від 22.12.2023 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 217 463,40 грн;
- видаткової накладної № 33 від 28.12.2023 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 324 835,00 грн;
- видаткової накладної № 1 від 05.01.2024 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 333 002,60 грн;
- видаткової накладної № 2 від 10.01.2024 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 278 817,00 грн;
- видаткової накладної № 3 від 30.01.2024 відповідно до якої поставлено товар загальною вартістю 257 352,80 грн;
- товарно-транспортних накладних № 02/01 від 02.01.2024, № 01/01 від 01.01.2024, № 03/01 від 03.01.2024, № 03/02 від 03.01.2024, № 05/01 від 05.01.2024, № 04/01 від 04.01.2024, № 08/02 від 08.01.2024, № 06/01 від 06.01.2024, № 09/02 від 09.01.2024, № 08/01 від 08.01.2024, № 10/01 від 10.01.2024, № 09/01 від 09.01.2024, № 18/01 від 18.01.2024, № 15/01 від 15.01.2024, № 26/01 від 26.01.2024, № 23/01 від 23.01.2024 та № 30/01 від 30.01.2024;
- платіжних інструкцій кредитового переказу коштів № 11686 від 22.09.2023 на загальну суму 400 000,00 грн, № 11642 від 18.09.2023 на загальну суму 400 000,00 грн, № 11693 від 25.09.2023 на загальну суму 200 000,00 грн, № 11824 від 04.10.2023 на загальну суму 200 000,00 грн, № 11852 від 06.10.2023 на загальну суму 300 000,00 грн, № 11872 від 11.10.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 11890 від 11.10.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 11975 від 16.10.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12007 від 19.10.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12037 від 24.10.2023 на загальну суму 200 000,00 грн, № 12136 від 31.10.2023 на загальну суму 200 000,00 грн, № 12153 від 02.11.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12169 від 03.11.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12190 від 08.11.2023 на загальну суму 300 000,00 грн, № 12210 від 13.11.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12271 від 15.11.2023 на загальну суму 200 000,00 грн, № 12289 від 20.11.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12312 від 23.11.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12320 від 24.11.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12327 від 28.11.2023 на загальну суму 200 000,00 грн, № 12405 від 05.12.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12415 від 06.12.2023 на загальну суму 190 000,00 грн, № 12420 від 08.12.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12422 від 11.12.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12439 від 12.12.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12501 від 15.12.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12504 від 18.12.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12513 від 20.12.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12530 від 21.12.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12536 від 25.12.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12540 від 25.12.2023 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12691 від 19.01.2024 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12696 від 22.01.2024 на загальну суму 100 000,00 грн, № 12703 від 25.01.2024 на загальну суму 200 000,00 грн та № 12767 від 30.01.2024 на загальну суму 100 000,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач вказує, що до перевірки надані видаткові накладні, ТТН, які не містить адресу лісгоспу (зареєстрованого згідно з чинним законодавством), не надано сертифікати про походження пиломатеріалів, які б могли ідентифікувати факт походження поставки (передачу) товару, а отже не можливо підтвердити формування витрат ТОВ «АНТСТРОЙ ПЛЮС» в частині отримання товару від ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 за період взаємовідносин.
Крім того, ГУ ДПС у м. Києві зазначило, що відповідно до ІКС «Податкових блок» встановлено, що остання податкова декларація платника єдиного податку ФОП ОСОБА_3 з показниками господарської діяльності подана за 2023 рік. Водночас, за період 9 місяців 2024 року звітність до податкового органу ФОП ОСОБА_3 не подавалась, а отже діяльність вказана фізична особа-підприємець не здійснювала, проте перевіркою встановлено поставку деревини дров`яної у 2024 році всього на суму 869 172 гривень.
Суд критично ставиться до зазначених доводів відповідача у зв`язку із тим, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування витрат чи податкового кредиту, а тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Зазначена позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, але не виключно у його постановах від 17.06.2021 у справі № 826/1158/18, від 09.05.2023 у справі № 821/1112/16, від 18.10.2023 у справі № 813/4258/17, від 21.11.2023 у справі № 813/1812/18.
Щодо посилань відповідача стосовно недоліків товарно-транспортних накладних (відсутність адресу лісгоспу) суд зазначає, що певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій, у тому числі товарно-транспортних накладних, на що на обґрунтування своєї позиції посилається відповідач, також не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів. Такі документи є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, проте, як у спірному випадку, містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, а також підтверджують фактичне здійснення таких операцій. За умови встановлення факту перевезення товару у процесі його поставки від заявленого контрагента порядок заповнення товарно-транспортних накладних не має вирішального значення для визначення податкових наслідків операцій з поставки товару.
Більш того, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. З урахуванням наведеного слід зазначити, що, оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій та бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.
Аналогічний правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 580/2317/19 та від 06 лютого 2018 року у справі № 816/166/15-а.
Водночас, усталеною є практика Верховного Суду, яка, якщо її систематизувати, полягає в тому, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання, ні помилки в оформленні первинних документів самі по собі не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду викладеним у постанові від 07.03.2023 у справі № 826/1440/18.
Крім того, у постановах від 30.11.2020 у справі № 320/2332/19, від 24.05.2019 у справі № 826/7423/16, від 06.02.2018 у справі № 816/166/15-а, від 11.09.2018 у справі № 804/4787/16 Верховний Суд вказував, що транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже, відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій.
Також, стосовно посилань відповідача на те, що до перевірки не надано сертифікати про походження пиломатеріалів, які б могли ідентифікувати факт походження поставки (передачу) товару суд зазначає, що сертифікат відповідності (якості) на товар не є документом бухгалтерського чи податкового обліку, а є лише документом, що посвідчує якість товару, а не факт проведення господарської операції, тому відсутність такого сертифікату сама по собі не може свідчити про відсутність господарської операції.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 380/5471/24.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 820/5934/15 вказано, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Європейський суд з прав людини в п. 38 рішення від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування податку на додану вартість, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування податку на додану вартість за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.
Крім того, Європейський Суд з прав людини в п. 70, 71 рішення від 22.01.2009 у справі «Булвес проти Болгарії» зазначив: якщо національні власті у відсутність яких-небудь вказівок на пряму участь фізичної особи або юридичної особи у зловживанні, пов`язаному із сплатою податку на додану вартість, який нараховується з операцій в ланцюзі постачань, або яких-небудь вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж карають одержувача, який повністю виконав свої обов`язки, за дії або бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і відносно якого у нього не було засобів відстежування і забезпечення його старанності, то власті виходять за рамки розумного та порушують справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільних інтересів і вимогами захисту прав власності. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків з подання звітності по податку на додану вартість, неможливо для неї забезпечити дотримання постачальником обов`язків подавати звітність по податку на додану вартість і той факт, що ніякого шахрайства відносно системи податку на додану вартість, про який компанія-заявник знала або могла знати, здійснено не було, компанія-заявник не повинна нести наслідки невиконання постачальником обов`язків своєчасного подання звітності по податку на додану вартість і в результаті сплачувати податок на додану вартість вдруге, а також сплачувати пені.
Зважаючи на вищезазначене, суд вважає безпідставними доводи відповідача, що ФОП ОСОБА_3 не подано до податкового органу звітність за період 9 місяців 2024 року.
Крім того, суд бере до уваги, що у період взаємовідносин між позивачем та ФОП ОСОБА_3 остання була зареєстрована фізичною особою-підприємцем у встановленому законом порядку, що не спростовано відповідачем.
Також, суд бере до уваги, що господарські операції по поставці товарів здійснювалися в межах господарської діяльності товариства, про що свідчать копії наданих до матеріалів справи контрактів. Більше того, такі операції відповідають діяльності позивача, що не заперечується відповідачем.
Таким чином, суд вважає висновки ГУ ДПС у м. Києві про заниження фінансового результату до оподаткування на загальну суму 5 356 365,00 грн по господарським операціям із ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 безпідставними та необґрунтованими.
Щодо застосування штрафних санкцій на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК України суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України, податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно із п. 109.2 ст. 109 ПК України, порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
У відповідності до п. 109.3 ст. 109 ПК України, у випадках, визначених пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125^-1.2-125^-1.4 статті 125^-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.
Пунктом 112.1 статті 112 ПК України встановлено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (п. 112.2 ст. 112 ПК України).
Зі змісту податкового повідомлення-рішення від 14.10.2025 № 0965940701 вбачається, що до позивача застосовано штрафні санкцій на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК України.
Відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України, вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Згідно із п. 123.2 ст. 123 ПК України, діяння, передбачені пунктом 123.1 (крім діянь, передбачених пунктом 123.2^-1) цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04.07.2024 у справі № 520/1379/22 зазначено, що умовами, які визначають вину особи у розумінні статті 112 ПК України, є:
- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;
- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Тобто саме можливість особи дотримуватися правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи, у вчинені податкового правопорушення.
У постанові від 16 березня 2023 року по справі №600/747/22-а Верховний Суд, переглядаючи судові рішення у такій категорії спору, висловився про те, що при вирішенні такого спору судам першочергово необхідно було встановити, чи вжив позивач всі достатні, необхідні та залежні від нього заходи з метою дотримання правил та норм, визначених у положеннях чинного законодавства, чи діяв він добросовісно, затримуючи сплати узгоджених податкових зобов`язань (наявність/відсутність непереборних обставин щодо несвоєчасної сплати), чи вчиняв всі необхідні активні дії, зокрема, щодо повідомлення відповідача про неможливість сплати податкових зобов`язань через відсутність коштів на рахунках чи неможливістю їх використання та щодо відшукування необхідних коштів. З`ясування судами вищезазначених обставин має суттєве значення для повного та всебічного розгляду справи та прийняття обґрунтованого та законного рішення. В той час, як недослідження вказаних питань під час судового розгляду справи, призводить до формального підходу до вирішення справи та невмотивованих, необґрунтованих висновків щодо відсутності умислу та вини платників податків, без достатніх на те підстав.
Окрім того, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06.08.2024 у справі № 520/4454/22 суд зазначив, серед іншого, що невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Податкового кодексу України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача щодо безпідставності застосування штрафу на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК України.
Враховуючи викладене, податкове повідомлення-рішення від 14.10.2025 № 0965940701 підлягає скасуванню в частині нарахування основного зобов`язання у розмірі 964 145,70 грн та застосованих штрафних санкцій у розмірі 39 113,00 грн.
В іншій частині спірне податкове повідомлення-рішення є правомірним та скасуванню не підлягає.
Інші доводи сторін є такими, що вивчені судом та не потребують детального аналізу у судовому рішенні, адже вищезазначених висновків суду не спростовують.
Відповідачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, як того вимагає від сторін приписи частини першої статті 77 КАС України.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частинами 1 та 2 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).
Відповідно до статті 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність вчинених дій.
Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).
Відповідно судом встановлено часткову протиправність прийнятого відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення від 14.10.2025 № 0965940701, таке рішення не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України та підлягає частковому скасуванню.
Згідно з ч. 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Позивачем сплачено судовий збір на суму 20 974 грн 00 коп.
Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 15 049 грн 35 коп. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача – Головного управління ДПС у м. Києві.
Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
в и р і ш и в:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АНТСТРОЙ ПЛЮС» задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 14.10.2025 № 0965940701 в частині нарахування основного зобов`язання у розмірі 964 145,70 грн та застосованих штрафних санкцій у розмірі 39 113,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНТСТРОЙ ПЛЮС» (код ЄДРПОУ 38443540, місцезнаходження: 04082, місто Київ, вулиця Бережанська, 9) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ 44116011, місцезнаходження: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 049,35 грн (п`ятнадцять тисяч сорок дев`ять гривень тридцять п`ять копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.