Справа № 136/1604/26
провадження №1-кп/136/59/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року      м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному проваджені кримінальне провадження за № 12026025060000045 від 06.07.2026 відносно
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Дзвониха, Тиврівського району, Вінницької області, українки, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, жителька АДРЕСА_1 , раніше не судимої
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05.07.2026, біля 23.10 години, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_3 перебували у приміщенні літньої кухні за місцем проживання їхньої подруги ОСОБА_4 , в домогосподарстві, що розташоване за адресою АДРЕСА_2 .
Так в цей час з`ясовуючи стосунки через зведення наклепів зі сторони ОСОБА_3 , у ОСОБА_5 , виникла особиста неприязнь до останньої, під час якої, діючи умисно, усвідомлюючи свої суспільно небезпечні дії і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 , яка в цей час сиділа на матраці, який лежав на підлозі приміщення літньої кухні, почала кулаками рук правою та лівою наносити множинні удари в область голови та обличчя ОСОБА_3 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носу та носової переділки, крововиливи в нижнє повіко обох очей, по синцю на носі та лобі, садно на шиї, крововиливи та рана на слизовій оболонці верхньої губи та крововилив на слизовій оболонці нижньої губи, які згідно висновку експерта №678 від 08.07.2026 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Після нанесення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_5 , покинула вказане домогосподарство та пішла до себе додому відпочивати.
Такі умисні дії ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Суд, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження встановив, що обвинувачена ОСОБА_2 отримавши копії матеріалів дізнання, добровільно, беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, не оскаржує встановлені під час дізнання обставини вчиненого кримінального проступку, його кваліфікацію, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч.2 ст.302 КПК України. За участю захисника адвоката ОСОБА_6 обвинуваченою подано письмову заяву про розгляд обвинувального акта в спрощеному порядку, без судового розгляду в судовому засіданні за її відсутності.
Потерпіла ОСОБА_3 також подала письмову згоду на розгляд обвинувального акта в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 302 КПК України.
Крім цього, відповідно до вимог ч. 1 ст. 302 КПК України прокурором в обвинувальному акті заявлено клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Суд, враховуючи вищевикладене, вважає за можливе розглянути обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки це узгоджується з приписами ч.2 ст.381 КПК України.
За змістом ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
В силу положень ст.92 КПК України у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).
Суд, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченої ОСОБА_2 у скоєнні нею кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, знайшла своє підтвердження й доведена поза розумним сумнівом.
Дії обвинуваченої ОСОБА_2 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 скоїла кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України належить до категорії кримінальних проступків, раніше не судима, не працює, має на утриманні одну неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Суд, призначаючи ОСОБА_2 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст.50 КК України, мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до кримінальних проступків, особи винуватої, яка повністю визнала свою вину та розкаялася у скоєному, раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні одну неповнолітню дитину, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й запобігання вчинення обвинуваченою нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою кваліфіковано її діяння у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 1700,00 грн, оскільки така міра покарання сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в неї звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати відсутні.
Заходи забезпечення даного кримінального провадження не застосовувались.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України. 
Керуючись ч.2 ст.125 КК України, ст.ст. 368, 374, 376, 381-382, 394, 395, 532 КПК України, суд 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп.
Речові докази: медичні документи, надані потерпілою, а саме: виписку з медичної карти №15459 на 2 аркушах від 10.07.2026 на ім`я ОСОБА_3 , СКТ головного мозку на 1 аркуші від 07.07.2026 на ім`я ОСОБА_3 , компактдиск до СКТ головного мозку від 07.07.2026 на ім`я ОСОБА_3 , знімок до СКТ головного мозку від 07.07.2026 на ім`я ОСОБА_3 – повернути потерпілій ОСОБА_3 за належністю. 
Вирок за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.
Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1