ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2026  м. Дніпро Справа № 908/172/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Стефанів Т. В.,
суддів: Демчини Т. Ю., Кошлі А. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ" на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.03.2026 (повний текст рішення складено 25.03.2026, суддя Боєва О. С., м. Запоріжжя) у справі № 908/172/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ"
до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЛЕРМОНТОВО" 
про стягнення суми 303547,05 грн,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", позивач) звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЛЕРМОНТОВО" (ОСББ "ЛЕРМОНТОВО", відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 303 547,05 грн, у тому числі: 253 868,78 грн основного боргу, 38 887,76 грн пені, 4 000,22 грн 3% річних та 6 790,29 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань щодо повної оплати поставленого позивачем природного газу у період листопад 2024 - квітень 2025 за договором постачання природного газу № 9699-ОСББ(24)-07 від 19.09.2024, внаслідок чого, з урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати, утворилась заборгованість у розмірі 253 868,78 грн. У зв`язку з простроченням відповідачем оплати позивачем також нараховано та заявлено до стягнення пеню, 3% річних та інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.03.2026 у справі № 908/172/26 закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення суми 253 868,78 грн основного боргу за відсутністю предмета спору. У задоволенні позову в частині вимог про стягнення суми 38 887,76 грн пені, суми 4 000,22 грн 3% річних та суми 6 790,29 грн інфляційних втрат - відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами було укладено Договір постачання природного газу № 9699-ОСББ(24)-07 від 19.09.2024 шляхом приєднання Споживача до умов Договору. На виконання умов Договору позивач протягом листопада 2024 - квітня 2025 передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 620 036,36 грн. Оплату за переданий газ відповідач здійснив частково на суму 366 167,58 грн, чим порушив вимоги пункту 5.1 Договору. Заборгованість відповідача станом на час подання позовної заяви становила 253 868,78 грн. Після звернення позивача з позовом до суду відповідач повністю сплатив суму основного боргу 253 868,78 грн (платіжна інструкція № 46 від 26.02.2026), у зв`язку з чим суд закрив провадження у цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмета спору.
Щодо відмови у стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції зазначив, що ОСББ "ЛЕРМОНТОВО" є юридичною особою, утвореною шляхом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, з метою сприяння в отриманні співвласниками комунальних послуг, які включають постачання природного газу для потреб виробництва теплової енергії. Така теплова енергія постачається у багатоквартирний будинок виключно для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників будинків. Суд дійшов висновку, що відповідач є колективним побутовим споживачем, а тому на спірні правовідносини розповсюджується дія Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", якою заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням. Суд також послався на аналогічну правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2025 у справі № 914/2380/24.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" не погоджується з рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.03.2026 у справі № 908/172/26 в частині відмови у стягненні 38 887,76 грн пені, 4 000,22 грн 3% річних та 6 790,29 грн інфляційних втрат, вважає рішення суду в цій частині незаконним та ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, та просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСББ "ЛЕРМОНТОВО" 49 678,27 грн заборгованості, у тому числі: пені у сумі 38 887,76 грн, трьох процентів річних у сумі 4 000,22 грн та інфляційних втрат у сумі 6 790,29 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного та необґрунтованого висновку про те, що відповідач є колективним побутовим споживачем, і на цій підставі застосував до спірних правовідносин норми Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану". Рішення суду, на думку апелянта, прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема Закону України "Про житлово-комунальні послуги", абзацу 1 пункту 1 зазначеної Постанови, а також з порушенням норм процесуального права, зокрема ст. ст. 126, 129, 236, 238, 239, 331 ГПК України, що призвело до неправильного вирішення справи, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеності обставин, які місцевий господарський суд вважав встановленими.
Апелянт зазначає, що згідно з умовами Договору постачання природного газу сторони чітко визначили, що природний газ, який постачається за цим Договором, використовується для вироблення теплової енергії, а не для перепродажу. Умовами Договору не було передбачено, що газ реалізується з метою надання відповідачем послуг побутовим споживачам - фізичним особам, а газ передавався відповідачу у власність для власних потреб. Отже, позивач не надавав, а відповідач не отримував житлово-комунальні послуги, оскільки зазначений Договір регулює правовідносини між сторонами, в результаті яких позивач як постачальник поставляє споживачеві природний газ для власних потреб відповідача, з огляду на що підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відсутні.
Апелянт посилається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії надаються виключно на підставі індивідуальних договорів. Договір про надання комунальних послуг укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача. У даному випадку Договір між сторонами за своєю суттю не є договором про надання житлово-комунальних послуг, а є договором постачання природного газу, укладеним на підставі вільного волевиявлення сторін відповідно до ст. ст. 627, 628 ЦК України та ч. 4 ст. 179 ГК України.
Апелянт також зазначає, що він не є постачальником, на якого покладено спеціальні обов`язки та який має право постачати газ за пільговими цінами і в подальшому отримати право на компенсацію економічно обґрунтованих витрат згідно зі ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу".
Щодо відповідальності за порушення зобов`язання, апелянт зазначає, що відповідач взяв на себе обов`язок розрахуватися за отриманий природний газ у строк, визначений п. 5.1 Договору. Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Вказаний пункт Договору узгоджується з положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань". Сторонами не заперечується, що позивачем в повному обсязі виконано умови Договору, а відповідач здійснив оплату за поставлений природний газ повністю, однак не виконав зобов`язання у визначений Договором строк.
Апелянт наголошує, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями, що підтверджується постановами Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 у справі № 6-38цс11, від 17.10.2011 у справі № 6-42цс11.
Щодо незастосовності Постанови КМУ від 05.03.2022 № 206 до спірних правовідносин, апелянт зазначає, що відповідно до п. 1 цієї Постанови забороняється нарахування та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Водночас відповідач не є населенням у розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Постанови КМУ № 206, а є юридичною особою відповідно до ст. 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ЛЕРМОНТОВО" не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.
Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2026 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Стефанів Т. В., судді: Демчина Т. Ю., Кошля А. О.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.04.2026 апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме надати докази сплати судового збору у сумі 3993,60 грн.
На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ" на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.03.2026 у справі № 908/172/26. Витребувано матеріали справи №908/172/26 у Господарського суду Запорізької області.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.05.2026 розгляд справи призначено у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ" (Постачальник, позивач у справі) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "ЛЕРМОНТОВО" (Споживач, відповідач у справі) був укладений Договір постачання природного газу № 9699-ОСББ(24)-07 від 19.09.2024 (далі - Договір), шляхом приєднання Споживача до умов Договору постачання приданого газу, що підтверджується підписаною Споживачем Заявою приєднання до договору постачання приданого газу від 03.09.2024 та листом Постачальника № 125/3/1/1-9322 від 19.09.2024 про згоду на приєднання ОСББ "ЛЕРМОНТОВО" до Договору, розміщеного за посиланням https://naftogaztrading.com.ua/gaz-dlya-osbb/, з врахуванням умов та інформації, зазначених Споживачем у заяві-приєднання від 03.09.2024 (арк.с. 13, 14). Дата набрання (набуття) чинності Договором 19.09.2024.
Так, за змістом Заяви приєднання від 03.09.2024 ОСББ "ЛЕРМОНТОВО" надано згоду на приєднання в цілому до Договору постачання природного газу з ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та прийнято всі права та обов`язки Споживача, визначені Договором. В заяві зазначений енергетичний ідентифікаційний код (ЕІС) № 56ХQ000137L3J00Q; Обсяг (об`єм) природного газу, запланований для споживання у період з листопада 2024 року по 30 квітня 2025 включно, в загальній кількості 131,00 тис. куб.метрів, в т.ч. обсяг І (фіксований) та обсяг ІІ по відповідних місяцях (розрахункових періодах). 
Відповідно до п.п. 1.1 Договору, Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві, який є виробником теплової енергії (об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або житлово-будівельним (житловим, обслуговуючим) кооперативом або управителем багатоквартирних будинків), природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору. 
В пунктах 2.1, 2.3 Договору, зокрема, визначено, що Постачальник передає Споживачу на умовах цього Договору замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості та відповідно до розрахункових періодів та розподілу, що зазначені Споживачем у Заяві, яка є невід`ємною частиною даного Договору. Підписанням Заяви Споживач дає згоду Постачальнику на включення його до Реєстру споживачів Постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС, відповідно до вимог Кодексу ГТС.
За змістом пп. 2.2.1, 2.2.2 п. 2.1 Договору, Обсяг І (фіксований) природного газу використовується Споживачем для потреб виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для зазначених потреб. Споживач самостійно зазначає в Заяві замовлені обсяги природного газу. При цьому, значення Обсягу I (фіксований) Споживач визначає самостійно на підставі своїх прогнозних даних. 
Згідно з п. 3.1 Договору Постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ у внутріншній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача в момент передачі природного газу. 
Відповідно до п. 3.5 Договору приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
У пп. 3.5.1 п. 3.5 Договору, зокрема, визначено, що Споживач зобов`язується надати Постачальнику не пізніше 7-го (сьомого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, по два примірника актів приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником Споживача… В актах зазначаються фактичні обсяги використання природного газу, які визначаються з урахуванням вимог пункту 2.1, підпунктів 2.2.3 та 3.5.2 цього Договору, їх ціна (визначається відповідно до розділу 4 цього Договору) та вартість. 
Постачальник протягом 3-х (трьох) робочих днів з дати одержання актів зобов`язується повернути Споживачу по одному примірнику оригіналів актів, підписаних уповноваженим представником Постачальника (пп. 3.5.4 п. 3.5 Договору). 
Згідно з пп. 3.5.3 Договору, якщо Споживач до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, не надав Постачальнику документи, зазначені у підпункті 3.5.1 цього Договору, або сумарні обсяги за актами не відповідають даним остаточної алокації, Сторони оформлюють весь фактично використаний Споживачем природний газ (за даними остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформи Оператора ГТС у звітному періоді) як Обсяг ІІ. 
Звірка фактично використаного обсягу газу за цим Договором на певну дату чи протягом відповідного розрахункового періоду ведеться Сторонами на підставі даних комерційних вузлів обліку газу та інформації про фактично поставлений Споживачу обсяг газу згідно з даними Інформаційної платформи Оператора ГТС (п. 3.6 Договору). 
Ціна на природний газ, який постачається за Договором, та порядок її встановлення визначені у розділі 4 Договору "Ціна природного газу". 
Відповідно до умов пункту 5.1 Договору, Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку: 
- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу.
- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період. 
У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість використаного Споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору. 
В пункті 5.4 Договору сторони визначили, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, зазначений в розділі 14 цього Договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього Договору. Кошти, які надійшли від Споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за попередні розрахункові періоди за цим Договором. 
З пункту 6.2 Договору слідує, що Споживач зобов`язаний, зокрема, прийняти газ на умовах цього Договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим Договором. 
Згідно з п. 13.1 Договору, останній набирає чинності з дати, зазначеної в письмовій Згоді на приєднання до Договору постачання природного газу Постачальника, надісланої Споживачу відповідно до пункту 1.6 Договору, та діє до 30 квітня 2015 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення Договору можливе за взаємною згодою Сторін в порядку, передбаченому чинним законодавством України. 
Відповідно до умов вищезазначеного Договору, Споживачем - ОСББ "ЛЕРМОНТОВО" були надані Акти приймання-передачі природного газу за листопад, грудень 2024 та січень 2025, із зазначеними в них обсягами І природного газу (арк.с. 32 (з обох боків), 33). 
У позовній заяві позивачем також зазначено, що споживачем був наданий відповідний Акт приймання-передачі природного газу з обсягами І природного газу за березень 2025 та, враховуючи, що Споживач не надав Актів приймання-передачі природного газу за лютий 2025 та квітень 2025 із зазначенням обсягів природного газу, використаний ним газ за цей період з урахуванням відомостей Інформаційної платформи (обсягів) був оформлений як обсяг II. 
Позивачем на електронну адресу ОСББ "ЛЕРМОНТОВО", зазначену ним у Заяві-приєднання від 03.09.2024, направлялись електронні листи, в яких повідомлялось про необхідність виправлення помилок у актах за січень та березень 2025 року та повторне направлення виправлених актів (арк.с. 34, 35).
Акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2025 (за січень 2025 - обсяг І), від 28.02.2025 (за лютий 2025 - обсяг ІІ), від 31.03.2025 (за березень 2025 - обсяг І) та від 30.04.2025 (за квітень 2025 - обсяг ІІ), копії яких містяться в матеріалах справи (арк.с. 33, 34 (зі зворотного боку), 36 (з обох боків)) направлялись позивачем на адресу відповідача засобами поштового зв`язку листами № 125/3/1/1-5548 від 13.03.2025, №125/3/1/1-15662 від 13.05.2025, № 125/3/1/1-22074 від 18.08.2025. Копії вказаних листів позивача з копіями доказів їх направлення відповідачу додані до позову (арк.с. 37-40 (з обох боків), 30 (зі зворотного боку). 
В матеріалах справи також міститься копія листа ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" № ТОВВИХ-25-19799 від 09.12.2025, яким на адвокатський запит представника ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", було надано інформацію щодо обсягів природного газу, використаного Споживачем з ЕІС-кодом 56ХQ000137L3J00Q (ОСББ "ЛЕРМОНТОВО") за період: з 01.11.2024 по 30.04.2025 та витяги з інформаційної платформи інформації щодо остаточної алокації відборів споживача з вказаними кодом ЕІС -кодом за відповідні розрахункові періоди. 
Позивачем на підтвердження передачі відповідачу природного газу (обсяг І та обсяг ІІ згідно з п.п .3.5.3 Договору) надані в копіях Акти приймання-передачі природного газу за розрахункові періоди: листопад, грудень 2024 року, січень - березень 2025 року, на загальну суму 620036,36 грн, а саме: 
- Акт від 30 листопада 2024 (обсяг І - 8,39025 тис.куб.м) на суму 63 630,71 грн;
- Акт від 31 грудня 2024 (обсяг І - 13,18037 тис.куб.м) на суму 99 958,44 грн; 
- Акт від 31 січня 2025 (обсяг І - 11,97207 тис.куб.м) на суму 96 765,41 грн; 
- Акт від 28 лютого 2025 (обсяг II - 13,83016 тис.куб.м) на суму 311 677,60 грн;
- Акт від 31 березня 2025 (обсяг І - 5,89797 тис.куб.м) на суму 47 670,90 грн;
- Акт від 30 квітня 2025 (обсяг ІІ - 0,01536 тис.куб.м) на суму 333,30 грн.
Як зазначено в позовній заяві, оплату за переданий газ відповідач здійснив частково - 
на суму 366167,58 грн, чим порушив вимоги пункту 5.1 Договору. 
Так, згідно з доданою до позовної заяви Інформацією про надходження коштів на рахунки ТОВ "ГК "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ" за період з 19.09.2024 по 27.11.2025 (арк.с. 31) ОСББ "ЛЕРМОНТОВО" було здійснено оплату за природний газ за Договором № 9699-ОСББ(24)-07 від 19.09.2024: 63630,71 грн (25.12.2024), 99958,44 грн (07.01.2025), 90794,83 грн (06.02.2025), 111783,60 грн (20.03.2025). Внаслідок чого, як зазначено позивачем, заборгованість відповідача за заявлений спірний період становить 253868,78 грн. 
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Запорізької області від 25.03.2026 у справі № 908/172/26, яким відмовлено у задоволенні позову в частині вимог про стягнення суми 38 887,76 грн пені, суми 4 000,22 грн 3% річних та суми 6 790,29 грн інфляційних втрат.
Апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені, 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206, а також на порушення норм процесуального права, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та недоведеності обставин, які суд вважав встановленими. Апелянт вважає, що Договір між сторонами за своєю правовою природою не є договором про надання житлово-комунальних послуг, а є договором постачання природного газу, укладеним на підставі вільного волевиявлення сторін, і що відповідач як юридична особа не є "населенням" у розумінні Постанови КМУ № 206.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог статті 269 ГПК України, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку наявним у ній доказам, погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, виходячи з такого.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та ОСББ "ЛЕРМОНТОВО" виникли договірні правовідносини з постачання природного газу на підставі Договору постачання природного газу № 9699-ОСББ(24)-07 від 19.09.2024.
Колегія суддів констатує, що позивач належним чином виконав взяті на себе договірні зобов`язання щодо постачання природного газу, тоді як відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання щодо його оплати. Після звернення позивача до суду відповідачем сплачено суму основної заборгованості у повному обсязі, у зв`язку із чим провадження у справі в цій частині обґрунтовано закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.
Разом із тим погашення основної заборгованості після відкриття провадження у справі саме по собі не позбавляє кредитора права вимагати застосування передбачених законом чи договором наслідків порушення грошового зобов`язання. Так, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити інфляційні втрати та три проценти річних, якщо інше не встановлено законом або договором, а пунктом 7.2 укладеного між сторонами Договору передбачено також сплату пені.
Водночас спірні правовідносини виникли та існували в період дії воєнного стану, а тому при вирішенні спору підлягають застосуванню спеціальні норми законодавства, прийняті з метою забезпечення соціального захисту населення в умовах збройної агресії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" (у редакції, чинній після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1405) установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену внаслідок несвоєчасного або неповного внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, у тому числі населенням, яке проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Отже, законодавець, вносячи зміни до зазначеної Постанови, прямо поширив сферу її дії на правовідносини, пов`язані із забезпеченням житлово-комунальними послугами мешканців багатоквартирних будинків, в яких створено ОСББ.
Колегія суддів вказує на те, що ОСББ "ЛЕРМОНТОВО" є неприбутковою юридичною особою, створеною відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" виключно для забезпечення реалізації прав співвласників, належного утримання спільного майна та організації отримання ними житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статей 4, 22 зазначеного Закону ОСББ не здійснює підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, а оплачує природний газ та інші комунальні послуги за тарифами, встановленими для населення, забезпечуючи їх використання виключно в інтересах співвласників багатоквартирного будинку.
Матеріалами справи також підтверджується, що відповідно до підпункту 2.2.1 Договору поставлений природний газ використовувався відповідачем для виробництва теплової енергії та гарячої води з метою забезпечення потреб населення, а не для здійснення господарської чи іншої комерційної діяльності.
За таких обставин місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що у спірних правовідносинах відповідач фактично виступає колективним побутовим споживачем, який забезпечує реалізацію права співвласників багатоквартирного будинку на отримання житлово-комунальних послуг.
Доводи апелянта про те, що ОСББ не є побутовим споживачем лише з огляду на наявність статусу юридичної особи, колегія суддів відхиляє як такі, що ґрунтуються виключно на формальному тлумаченні законодавства.
Сам по собі статус юридичної особи не є визначальним критерієм для застосування Постанови Кабінету Міністрів України № 206. Вирішальне значення мають характер споживання природного газу, мета його придбання та кінцевий споживач відповідної житлово-комунальної послуги.
У даному випадку природний газ використовувався не для власної господарської діяльності ОСББ, а виключно для забезпечення побутових потреб співвласників багатоквартирного будинку, які є населенням у розумінні Постанови Кабінету Міністрів України № 206.
Безпідставними є також доводи апелянта про те, що укладений між сторонами Договір не є договором про надання житлово-комунальних послуг, а тому Закон України "Про житлово-комунальні послуги" не підлягає застосуванню.
Колегія суддів зауважує, суд першої інстанції не ототожнював спірний договір із договором про надання житлово-комунальної послуги. Водночас для правильного вирішення спору визначальним є не юридична конструкція договору, а фактичне призначення поставленого природного газу.
Саме встановлення того, що природний газ придбавався для виробництва теплової енергії та гарячої води населенню, обумовлює необхідність системного застосування положень Законів України "Про житлово-комунальні послуги", "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", "Про ринок природного газу" та Постанови Кабінету Міністрів України № 206.
Посилання апелянта на частину другу статті 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" також не спростовують правильності висновків місцевого господарського суду.
Зазначена норма визначає порядок укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг, однак не регулює питання застосування спеціальної заборони щодо нарахування пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України № 206.
Не впливають на правильність вирішення спору і доводи апелянта про те, що позивач не є суб`єктом, на якого покладено спеціальні обов`язки відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу".
Зазначена обставина не перебуває у предметі доказування у цій справі, оскільки дія Постанови Кабінету Міністрів України № 206 не ставиться законодавцем у залежність від правового статусу постачальника природного газу, а визначається характером відповідних правовідносин та категорією кінцевого споживача.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо можливості стягнення пені на підставі пункту 7.2 Договору та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".
Свобода договору, закріплена статтями 627, 628 ЦК України, реалізується лише в межах, визначених законом, і не може суперечити імперативним приписам законодавства.
Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяла Постанова Кабінету Міністрів України № 206, яка прямо встановлювала заборону на нарахування та стягнення відповідних платежів, погоджена сторонами умова договору про відповідальність підлягає застосуванню лише тією мірою, в якій вона не суперечить зазначеній імперативній нормі.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що інфляційні втрати та три проценти річних не є штрафними санкціями, оскільки такі доводи не спростовують законності оскаржуваного рішення. Правова природа інфляційних втрат і трьох процентів річних як компенсаційного способу захисту майнового права кредитора не впливає на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для їх стягнення відповідно до статті 625 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з тим, що відповідно до правової позиції Верховного Суду інфляційні втрати та три проценти річних, передбачені статтею 625 ЦК України, є способом захисту майнового права кредитора, а не видом неустойки.
Разом із тим зазначена обставина не впливає на правильність вирішення цього спору, оскільки Постанова Кабінету Міністрів України № 206 окремо передбачає заборону нарахування і стягнення не лише неустойки (штрафу, пені), а й інфляційних нарахувань та процентів річних.
Крім того, судом установлено, що багатоквартирний будинок відповідача розташований на території Запорізької міської територіальної громади, яка у відповідні періоди була включена до переліку територій можливих бойових дій, затвердженого уповноваженим центральним органом виконавчої влади, а тому на спірні правовідносини поширюється дія Постанови Кабінету Міністрів України № 206 і за територіальним критерієм.
Аналогічний підхід до застосування зазначеної Постанови у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 16.10.2025 у справі № 914/2380/24, висновки якої суд першої інстанції правомірно врахував відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України та частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав належну оцінку доказам у їх сукупності та правильно застосував норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують установлених судом першої інстанції обставин, не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права та фактично зводяться до незгоди апелянта з наданою судом правовою оцінкою спірних правовідносин і до власного тлумачення положень чинного законодавства, що не є підставою для скасування законного й обґрунтованого судового рішення. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків місцевого господарського суду, не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, не містять посилань на нові обставини або докази, які не були предметом дослідження суду першої інстанції, та фактично зводяться до переоцінки встановлених судом обставин і власного тлумачення апелянтом положень чинного законодавства, що саме по собі не є підставою для скасування законного й обґрунтованого судового рішення.
За таких обставин підстав, передбачених статтями 277 та 278 ГПК України, для скасування чи зміни рішення Господарського суду Запорізької області від 25.03.2026 у справі № 908/172/26 в оскаржуваній частині колегія суддів не вбачає.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Запорізької області від 25.03.2026 у справі № 908/172/26 в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним, обґрунтованим і відповідає встановленим у справі обставинам.

Судові витрати.
Відповідно до статті 129 ГПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "НАФТОГАЗ ТРЕЙДИНГ" на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.03.2026 у справі № 908/172/26 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 25.03.2026 у справі № 908/172/26 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя Т. В. СТЕФАНІВ

Суддя А. О. КОШЛЯ

Суддя Т. Ю. ДЕМЧИНА