РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
14 вересня 2026 р.  Справа № 120/5827/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Згідно позовних вимог, представник позивача просить суд:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку грошової допомоги на оздоровлення у 2016, 2017, 2018 році та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016, 2017, 2018 році, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для їх обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій»;
зобов`язати військову НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у 2016, 2017, 2018 році та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016, 2017, 2018 році, з урахуванням у складі грошового забезпечення, для їх обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».
Ухвалою суду від 29.04.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 29.10.2016 по 12.06.2018. У 2016 році грошова допомога для оздоровлення йому не виплачувалася через ненабуття права на щорічну основну відпустку, а матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань - у зв`язку з неподанням відповідного рапорту. У 2017 році позивачу виплачено грошову допомогу для оздоровлення в сумі 4496,63 грн та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у сумі 4091,93 грн. У 2018 році йому виплачено грошову допомогу для оздоровлення в сумі 7849,25 грн, натомість матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не виплачувалася через відсутність рапорту та відповідного наказу командира військової частини.
Відповідач наголосив, що відповідно до чинної на час виникнення спірних правовідносин Інструкції № 260 щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, не включалася до складу місячного грошового забезпечення, з якого обчислювалися спірні види допомоги. Тому виплати за 2017 та 2018 роки, на думку відповідача, були нараховані у належних розмірах і відповідно до законодавства. З огляду на викладене просив відмовити в задоволенні позову.
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2018 № 136 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення для подальшого проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 .
14.03.2026 через свого представника позивач звернувся до відповідача із зверненням, у якому, серед іншого, просив здійснити нарахування та виплату грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016– 2018 роки.
Однак відповіді по суті порушених питань позивач не отримав, оскільки військова частина відмовила у наданні запитуваної інформації та проведенні відповідних виплат, посилаючись на ненадання документів, які підтверджують право представника на здійснення адвокатської діяльності та його повноваження представляти інтереси позивача.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення перерахунку та виплати грошової допомоги для оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016–2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).
Згідно зі ст. 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон № 2011-XII.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч. 2 ст. Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 3 статті 15 Закону України № 2011-XII, військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Приписами Постанови №889, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, визначено:
"1. Установити щомісячну додаткову грошову винагороду:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
4) військовослужбовцям Національної гвардії (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення".
Зі змісту Постанови № 889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.07.2014 № 638 було затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (діяла станом на час виникнення спірних правовідносин та втратила чинність 02.05.2018), яка визначала порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - Інструкція № 638).
Відповідно до пункту 22.1 розділу XXII Інструкції № 638 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за рішенням командира військової частини може надаватися в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із законодавством України на день звернення.
Розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість чи неможливість проведення виплати. Склад комісії затверджується наказом командира військової частини.
Крім того, відповідно до пункту 23.1 розділу XXIII Інструкції № 638 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.01.2015 затверджено Інструкцію № 72 (діяла з 06.02.2015 та втратила чинність 16.10.2018 згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України № 742 від 11.09.2018).
Згідно з пунктом 3 Інструкції № 72 до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).
Відповідно до пункту 9 Інструкції № 72 винагорода виплачується військовослужбовцям за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Тобто, винагорода виплачувалася як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням та лише за наявності наказу командира (начальника) військової частини.
На підставі пункту 11 Інструкції № 72 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2021 у справі № 825/997/17 зазначила, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби. Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду повторює, що незалежно від того, чи перераховані всі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17).
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Зі змісту Постанови №889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер.
Застосовуючи Інструкції № 72, № 638, як спеціальний нормативно-правовий акт, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачеві допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших одноразових виплат, суд ураховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискрецію держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
У свою чергу, встановлення підзаконним нормативно - правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати право на отримання такої винагороди, встановлене актом вищої юридичної сили. Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу.
Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення, для обчислення, зокрема, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших одноразових виплат, застосуванню підлягає Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постанова № 899, а не Інструкції № 72, № 638 в частині обмеження включення до грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди.
Аналогічна позиція суду викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 у справі № 825/997/17 та у постанові Верховного Суду від 21.01.2022 у справі №520/8887/2020.
Водночас позивач зазначає, що впродовж 2016-2018 років йому виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889. 
Відповідач наведеної обставини не заперечив та доказів, які б спростовували факт нарахування і виплати позивачу зазначеної винагороди, до суду не надав. З огляду на положення статей 77, 78 та 90 КАС України, а також відсутність у суду обґрунтованих сумнівів щодо достовірності цієї обставини, суд вважає встановленим, що протягом 2016-2018 років позивач отримував щомісячну додаткову грошову винагороду.
Отже, виплативши позивачу допомогу на оздоровлення у 2017-2018 роках та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році без урахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку цих виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, відповідач порушив право позивача на отримання одноразових додаткових видів грошового забезпечення у належному розмірі, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.
Разом з тим, позивач просив суд зобов`язати відповідача нарахувати та доплатити йому недоплачену допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та інші одноразові виплати в 2016 році та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань у 2018 році з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889.
Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, які підтверджують виплату позивачу допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, та що позивач звертався з рапортами про виплату таких допомог.
При цьому, відповідачем надано довідку від 11.05.2026 № 2170, відповідно до якої у 2016 році позивачу не нараховувалися грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у зв`язку з відсутністю відповідних рапортів, а також ненабуттям права на щорічну основну відпустку. Крім того, у 2018 році позивачу не виплачувалася матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань через неподання ним відповідного рапорту.
Системний аналіз положень розділів XXIII та XXIV Порядку № 260 свідчить, що нарахування і виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюються за наявності визначених цим Порядком підстав та на підставі відповідного наказу командира військової частини.
Зокрема, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується один раз на рік за рапортом військовослужбовця, у якому мають бути зазначені підстави для її отримання, та на підставі наказу командира (начальника). Отже, подання військовослужбовцем відповідного рапорту є необхідною передумовою для вирішення командиром питання про призначення і виплату такої допомоги.
Грошова допомога для оздоровлення виплачується військовослужбовцю у зв`язку з вибуттям у щорічну основну відпустку на підставі наказу командира військової частини, а без вибуття у відпустку - за рапортом військовослужбовця, поданим протягом поточного року. Водночас у разі звільнення військовослужбовця, який мав право на таку допомогу, але не отримав її протягом року, питання про її виплату має бути вирішене в наказі про виключення його зі списків особового складу військової частини.
Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до командира військової частини з рапортами про виплату спірних видів грошової допомоги, а також доказів вибуття позивача у відповідному році у щорічну основну відпустку, у зв`язку з якою виникло б право на отримання допомоги для оздоровлення без подання окремого рапорту. За таких обставин у відповідача не виникло правових підстав для видання відповідних наказів та здійснення спірних виплат, а тому ненарахування і невиплата цих сум не можуть кваліфікуватися як протиправна бездіяльність.
Аналогічного підходу дотримано Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 06 липня 2026 року у справі № 240/9058/25, у якій зазначено, що за відсутності рапортів військовослужбовця про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а у передбачених Порядком № 260 випадках - також допомоги для оздоровлення, у військової частини відсутні правові підстави для їх нарахування та виплати.
Отже, у відповідача були відсутні підстави здійснювати розрахунок допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інші одноразові виплати за 2016 рік та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889.
Відтак, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.
За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Враховуючи відсутність судових витрат зі сплати судового збору, питання про їх розподіл судом не вирішується. 
Керуючись ст.ст. 73 - 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку грошової допомоги на оздоровлення у 2017, 2018 році та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для їх обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій". 
Зобов`язати військову НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення у 2017, 2018 році та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2017 році, з урахуванням у складі грошового забезпечення, для їх обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачується військовослужбовцям відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій".
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 )
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 )

Суддя  Чернюк Алла Юріївна