Справа № 484/2081/26
Провадження № 2/484/1620/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.08.2026 р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області 
в складі: головуючого – судді Панькова Д.А.
секретаря судового засідання – Заволенковської Д.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, 
У С Т А Н О В И В :
20.04.2026 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 62 роки (копія свідоцтва про смерть до заяви додається).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17.06.2025 року в справі № 484/578/25 за позивачкою було визнано право власності на земельні ділянки, які залишилися після смерті ОСОБА_5 а саме на:
- земельну ділянку площею 0.0310 га, кадастровий номер: 4825482200:04:000:0593, яка розташована на території Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- земельну ділянку площею 0,0297 га, кадастровий номер: 4825482200:04:000:0211, яка розташована на території Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
- земельну ділянку площею 5,3005 га, кадастровий номер: 4825482200:06:000:0246, яка розташована на території Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Разом з тим, на земельній ділянці площею 0,2500 га (кадастровий номер 4825482200:01:026:0007), право власності на яку вже визнано за позивачкою, розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю ОСОБА_5 
08.04.2026 року приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Мовчаном А.С., було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 (копія постанови про відмову до позову додається).
Свою відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно приватний нотаріус мотивував тим, що у позивачки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, а також відсутня будь-яка інформація щодо реєстрації права власності на цей житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та рекомендував звернутися до суду.
За свого життя спадкодавець не зареєстрував нерухоме майно, та не отримав відповідний правовстановлюючий документ.
У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на зазначений житловий будинок та інформації щодо нього в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачка позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. Оскільки нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за відсутності необхідних підтверджуючих документів, єдиним способом захисту прав позивачки є звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Тож після смерті спадкодавця ОСОБА_5 спадкоємцями за законом залишилися дружина спадкодавця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 ), та діти спадкодавця ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (копії свідоцтв про народження до заяви додається).
Діти спадкодавця ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_6 спадщину не прийняли і не заперечують, щоб свідоцтво про право на спадщину було видано на ОСОБА_1 .
Інших спадкоємців, в тому числі спадкоємців наступних черг, які протягом тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували, надавали іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, був у безпорадному стані, немає.
Спадкоємців на обов`язкову частку у спадщині згідно статті 1241 Цивільного кодексу України немає.
Отже, відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , оскільки вона своєчасно прийняла спадщину після смерті чоловіка, протягом шести місяців подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори.
З довідки КП «Первомайське МБТІ» від 30.03.2026 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року по даним паперових носіїв інформації запис про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 - відсутній.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України та ч. 2. ст. З Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 25 грудня 2015р.№ 1127 (далі Порядок) для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992р., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за№ 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. 
Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення"(втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.
З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").
Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийнятно в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Відповідно до роз`яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.
Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму листі № 24-753/0/4- 13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до норм ч. 5ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. Зет. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Отже, з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_9 станом на 27.01.2025 року вбачається, що будівлі та споруди були побудовані до 05.08.1992 року
Також з виписки з погосподарської книги, виданої Кам`яномостівською сільською радою Первомайського району Миколаївської області вбачається, що ОСОБА_5 був власником житлового будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_1 , який було збудовано 1987 року та проживав там зі своєю дружиною - позивачкою ОСОБА_1 .
Спадкодавець ОСОБА_5 був зареєстрований в зазначеному житловому будинку, що підтверджується копіями з домової книги для прописки громадян.
Так спадкодавець ОСОБА_5 набув право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_1 , у встановленому на той час законом порядку. Враховуючи, що об`єкт нерухомості був збудований у 1987 році, тобто до 05 серпня 1992 року, він не підлягав обов`язковому введенню в експлуатацію, а право власності на нього виникло у спадкодавця в силу самого факту завершення будівництва та ведення особистого господарства, що підтверджується записами у погосподарських книгах.
Оскільки чинне на момент виникнення права власності законодавство не пов`язувало момент виникнення такого права з обов`язковою державною реєстрацією, а записи у погосподарських книгах є належними доказами належності майна особі в сільській місцевості, право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно вважається таким, що виникло та існувало на законних підставах.
Представник позивача в підготовче судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. 
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час і місце слухання справи оповіщені відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України. Заяв про розгляд справи у їхню відсутність до суду не надходило. Відзив на позов не надали. 
Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку.
У судовому засіданні встановлено, що  ОСОБА_1  є єдиною спадкоємицею за законом, яка бажає оформити спадщину і звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою, після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Катеринка Первомайського району Миколаївської області (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 від 18 березня 2024 року). 
До складу спадщини після його смерті входить зокрема: земельна ділянка площею 0,0310 га, кадастровий номер: 4825482200:04:000:0593, яка розташована на території Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 0,0297 га, кадастровий номер: 4825482200:04:000:0211, яка розташована на території Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянку площею 5,3005 га, кадастровий номер: 4825482200:06:000:0246, яка розташована на території Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер 4825482200:01:026:0007, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Первомайського міськрайонного суд Миколаївської області від 17.06.2025 за позивачкою визнано право власності на вищевказані земельні ділянки в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Однак, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, у зв`язку з відсутністю реєстрації та документів, що посвідчують право власності спадкодавця ОСОБА_5 на нього, про що була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. 
Право власності на вказаний будинок було за ОСОБА_5 підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_9 станом на 27.01.2025 року згідно якого, будівлі та споруди були побудовані до 05.08.1992 року, а також випискою з погосподарської книги, виданої Кам`яномостівською сільською радою Первомайського району Миколаївської області з якої вбачається, що ОСОБА_5 був власником житлового будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_1 , який було збудовано 1987 року та проживав там зі своєю дружиною.
Отже, спадкодавець ОСОБА_5 набув право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_1 , у встановленому на той час законом порядку. 
Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 200, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позов  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: