РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2809/26 
12 серпня 2026 року 
м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя Левчук В.В.
секретар судового засідання Ковальська А.А.
за участю:
позивача – не з`явився
представника позивача – не з`явився
відповідача – не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №564/2809/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернулася до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування.
В обґрунтування позовної заяви вказує, що є дочкою померлої ОСОБА_3 згідно свідоцтва про народження та згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, про зміну дошлюбного прізвища з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 успадкувала 1/2 житлового будинку із надвірними будівлями , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі та проведено державну реєстрацію згідно з витягу з Державного реєстру речових прав. 
ОСОБА_1 звернулась також до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, однак їй було відмовлено. В обґрунтування приватний нотаріус зазначив, що неможливо встановити розмір земельної ділянки, власника земельної ділянки та відсутня державна реєстрація речового права на земельну ділянку.
Так, після смерті ОСОБА_5 (діда позивача) ОСОБА_3 (матір позивача) та ОСОБА_6 (дядько позивача) успадкували по частині житлового будинку та по 1/2 земельної ділянки, на якій розташований будинок, про що їм видані свідоцтва про право на спадщину. Державна реєстрація земельної ділянки у результаті спадкування не була проведена. Обидва спадкоємці поділили між собою земельну ділянку без укладення договору поділу, при цьому ОСОБА_6 згідно заяви від 10.08.2012 дав згоду на зменшення своєї частки в земельній ділянці на 0,0294 га, а ОСОБА_3 погодила у 2024 році розмір земельної ділянки згідно її частки в успадкованій земельній ділянці – 0,0305 га. У подальшому ОСОБА_6 здійснив державну реєстрацію речового права на земельну ділянку, а ОСОБА_3 виділену земельну ділянку не зареєструвала. Таким чином згідно витягу Державного земельного кадастру власником земельної ділянки 0,0305 га лишився ОСОБА_5 .
Позов пред`явлено до ОСОБА_2 , оскільки він є власником іншої половини земельної ділянки розміром 0,0294 га, що раніше належала ОСОБА_5 складі земельної ділянки 0,062 га, що була успадкована ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , та вже після поділу між останніми у розмірі 0,0294 га продана ОСОБА_2 . 
Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,305 га у порядку спадкування.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про те, що позовні вимоги підтримують та просять розглядати справу без їх участі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву у якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд розглядати справу без його участі.
Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.
Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Судом встановлено, що визнання відповідачем позову є добровільним, не суперечить чинному законодавству, не порушує прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів інших осіб. Відповідачу зрозумілі процесуальні наслідки вчинення цієї процесуальної дії.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює принцип процесуальної економії, який вимагає від суду ухвалення рішень без невиправданих зволікань.
Оскільки відповідач беззастережно визнав позов на стадії підготовчого провадження, а обставини справи є чіткими та підтвердженими належними доказами, суд вважає за можливе завершити розгляд справи й ухвалити рішення про задоволення позовних вимог безпосередньо у підготовчому судовому засіданні. Такий підхід забезпечує дотримання балансу інтересів сторін, зменшує судові витрати та сприяє швидкому відновленню порушеного права позивача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів.
Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.
Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 29.05.2025 Костопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .
Після її смерті відкрилася спадщина.
При житті ОСОБА_3 заповітів не складала, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) №81795865, сформованою приватним нотаріусом Скоропад В.В. 08.07.2025 року.
ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим 20.01.2000 Костопільським райвідділом реєстрації актів громадянського стану, де матір`ю народженої зазначено ОСОБА_3 .
Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00056242890, сформованого 31.01.2026, вбачається зміна дошлюбного прізвища позивача з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 .
08.07.2025 року ОСОБА_1 було подано заяву про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Скоропада В.В.
Також, 20.11.2025 року ОСОБА_9 , дочкою ОСОБА_10 , було подано до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Скоропада В.В. заяву про відмову від спадщини за законом на користь сестри ОСОБА_1 
30.01.2026 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Скоропадом В.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом у спадковій справі №143/2025 згідно яким ОСОБА_1 успадкувала 1/2 частину житлового будинку із надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та проведено державну реєстрацію, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №462400329 від 30.01.2026.
ОСОБА_1 звернулась також до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, однак їй було відмовлено. В обґрунтування приватний нотаріус зазначив, що неможливо встановити розмір земельної ділянки, власника земельної ділянки та відсутня державна реєстрація речового права на земельну ділянку.
Щодо спірної земельної ділянки судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 (діда позивача) ОСОБА_3 (матір позивача) та ОСОБА_6 (дядько позивача) успадкували по 1/2 частині житлового будинку та по 1/2 земельної ділянки, на якій розташований будинок, про що 20.04.2010 видані свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Костопільської районної державної нотаріальної контори у спадковій справі №63/2010.
Державна реєстрація земельної ділянки у результаті спадкування не була проведена. Обидва спадкоємці поділили між собою земельну ділянку без укладення договору поділу, при цьому ОСОБА_6 згідно заяви від 10.08.2012 дав згоду на зменшення своєї частки в земельній ділянці на 0,0294 га, якій присвоєно кадастровий номер 5623410100:01:0628, а ОСОБА_3 погодила у 2024 році розмір земельної ділянки згідно її частки в успадкованій земельній ділянці – 0,0305 га із присвоєнням кадастрового номеру 5623410100:01:001:0868.
У подальшому ОСОБА_6 здійснив державну реєстрацію речового права на земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №200391, виданого Костопільською міською радою Рівненської області 23.11.20212, а ОСОБА_3 виділену земельну ділянку не зареєструвала.
Таким чином, згідно витягу з Державного земельного кадастру власником земельної ділянки 5623410100:01:001:0868 площею 0,0305 га залишився ОСОБА_5 .
ОСОБА_2 є власником іншої половини земельної ділянки кадастровий номер 5623410100:01:0628 розміром 0,0294 га, що раніше належала ОСОБА_5 у складі земельної ділянки 0,062 га, що була успадкована ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Після поділу між останніми, земельна ділянка розміром 0,0294 га була продана ОСОБА_6 . ОСОБА_2 разом з частиною будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області 21.06.2016 та зареєстрованого в реєстрі за №1364.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, на підставі ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Судом встановлено, що первинним власником спірної земельної ділянки 5623410100:01:001:0868 площею 0,0305 га залишився ОСОБА_5 , який помер.
Після його смерті ОСОБА_3 прийняла спадщину у встановлений законом строк, проте, вона за життя не завершила процедуру переоформлення права власності на своє ім`я та не внесла відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки в державних реєстрах власником майна досі значиться померлий ОСОБА_5 (дід позивача).
Оцінюючи правомірність вимог позивача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Ця норма закону означає, що спадкодавець ОСОБА_3 , прийнявши спадщину після смерті свого батька, стала законним власником земельної ділянки з моменту його смерті. Відсутність державної реєстрації права власності за нею на момент її власної смерті не позбавляє її спадкоємців права успадкувати це майно.
Також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц суд наголосив, що якщо спадкодавець за життя прийняв спадщину, але не оформив право власності на спадкове майно, його спадкоємці мають право на захист та визнання за ними такого права в судовому порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою або нотаріусом через відсутність необхідних документів.
Оскільки спадкодавець правомірно набула у власність земельну ділянку в порядку спадкування від свого батька, право власності на це майно перейшло до неї, а після її смерті – входить до складу спадщини позивача.
Враховуючи наявність об`єктивних перешкод для оформлення спадщини в нотаріальному порядку, єдиним ефективним способом захисту прав позивача є визнання за ним права власності в судовому порядку.
За таких обставин, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування – задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку кадастровий номер 56234110100:01:001:0868 площею 0,305 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з дня проголошення.
У зв`язку із неявкою всіх учасників справи у судове засідання, яким завершився розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про позивача: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відомості про відповідача: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 . 

Дата складення повного судового рішення 12.08.2026.

Суддя | В. В. Левчук