29.06.2026 Справа № 756/6266/25

Справа № 756/6266/25
Провадження №2/756/488/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Тихої О.О.,
за участю секретаря судового засідання Донеско А.Є.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, 
УСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 01.05.2018 по 31.10.2021 позивачем надавалися послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), а з 01.11.2021, у зв`язку зі зміною законодавства, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).
На виконання вимог діючого законодавства, згідно з яким послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору-приєднання про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).
На виконання вимог ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" позивачем на своєму офіційному веб-сайті був опублікований типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ). Факт отримання споживачем таких послуг свідчить про повне та беззастережне акцептування умов такого договору. 
Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та/або централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договорів, оскільки після розміщення повідомлення та договору у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085), жодних заяв або повідомлень про відмову від надання послуг та договору від неї не надходило.
Крім того, позивач на підставі Договору № 602-18 про відступлення прав вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», отримав право вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та/або постачання гарячої води, яка утворилася до 01.05.2018.
Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31.03.2025 становить 79 003,16 грн. та складається із: 
-заборгованості за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 4 395,37 грн., яка утворилась до 01.05.2018; 
-інфляційної складової боргу у розмірі 654,91 грн., 3% річних у розмірі 164,74 грн.; 
-заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 4780,86 грн.;
-інфляційної складової боргу у розмірі 712,35 грн., 3% річних у розмірі 178,01 грн.; 
-заборгованості за послуги централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 19 052,23 грн.;
-інфляційної складової боргу у розмірі 2838,78 грн., 3% річних у розмірі 714,07 грн.; 
-заборгованості за послуги з теплової енергії у розмірі 20068,96 грн., яка утворилась з 01.11.2021;
-інфляційної складової боргу у розмірі 2467,85 грн., 3% річних у розмірі 605,23 грн., пені у розмірі 736,37 грн.;
- заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 16488,41 грн., яка утворилась з 01.11.2021; 
- інфляційної складової боргу у розмірі 2060,34 грн., 3% річних у розмірі 491,65 грн., пені у розмірі 598,17 грн.; 
- заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1083,93 грн.; 
- заборгованості з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 900,11 грн.;
- заборгованості з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення в розмірі 0,60 грн.; 
- заборгованості з обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води в розмірі 10,22 грн.
У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість за спожиті послуги у розмірі 79003,16 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028,00 грн.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
23.04.2026 відповідачем ОСОБА_1 поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечувала проти задоволення позову з огляду на те, що у квартирі встановлений засіб обліку обсягів споживання гарячої води, а тому розрахунки заборгованості позивача не відповідають дійсності. З показників лічильників ГВП убачається нульове споживання гарячої води, починаючи з 2020 року. Крім того, протягом тривалого періоду часу з 22.10.2022 по 03.04.2025 вони послугами позивача не користувалися, проживали за кордоном. Також просила застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності до частини вимог, які заявлені поза межами трирічного сроку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. 
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково у зв`язку з частковою оплатою відповідачами заборгованості та здійсненням перерахунку заборгованості згідно з показаннями лічильника гарячої води. Просив остаточно стянути з відповідача наступну заборгованість: за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 4 395,37 грн., яка утворилась до 01.05.2018 разом з інфляційною складовою боргу у розмірі 654,91 грн. та 3% річних у розмірі 164,74 грн.; інфляційні втрати у розмірі 712,35 грн. та 3% річних у розмірі 178,01 грн. за несвоєчасну оплату за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021; за послуги централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 12135,90 грн. разом з інфляційною складовою боргу у розмірі 2838,78 грн., 3% річних у розмірі 714,07 грн.; за послуги з теплової енергії у розмірі 9853,88 грн., яка утворилась з 01.11.2021 разом з інфляційною складовою боргу у розмірі 2467,85 грн., 3% річних у розмірі 605,23 грн. та пенею у розмірі 736,37 грн.
Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, лише в частині боргу за спожиті послуги з постачання теплової енергії. Проти стягнення заборгованості за послуги з ГВП заперечувала, зазначивши, що в квартирі наявний лічильник і позивачем неправильно нараховано щомісячну плату за вказану послугу, без урахування показників лічильника. Лічильник на гарячу воду зав. № 20060913282 було узято на облік позивачем у грудні 2020 року, а у травні 2025 року його замінено на новий. 
Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Судом встановлено, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «Київтеплоенерго» укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, предметом якого є право вимоги до юридичних, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів).
26.04.2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року №1198, яким внесено зміни до закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами.
Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на час виникнення спірних відносин) визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
28.03.2018 року у газеті «Хрещатик» № 34 (5085) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Київенерго» як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню.
Відповідно до п. 14 вказаного Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. 
Підпунктом 1 пункту 19 вказаного Договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк. 
Частиною 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до перелік житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.
Так, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідач в свою чергу від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялася, не відключалася.
Крім того, постановою судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 20 квітня 2016 року справа 6-2951цс15 містить висновок про те, що факт відсутності договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) здійснює КП «Київтеплоенерго». 
Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідачів, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».
Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а отже є споживачами послуг, які надає позивач за вказаною адресою.
Позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачам послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води).
Відповідно до п. п. 1, 6, 9 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт.
Водночас факт ненадання послуги або зниження якості наданої послуги (що є порушенням умов договору у розумінні ст. ст. 526, 530 ЦК України) повинен бути зафіксований належним чином (на це звертає увагу Верховний Суд у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №640/18143/16-ц).
У своїй постанові від 07 лютого 2018 року у справі №521/6969/15-ц Верховний Суд зазначив, що належним доказом ненадання житлово-комунальної послуги або зниження якості наданої послуги є звернення споживача до надавача послуг та складання сторонами акта-претензії.
Відповідно до статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з п. 10 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
У постанові Верховного суду від 18.05.2020 у справі №176/456/17 та у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15 зазначено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Оскільки КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідачів виник обов`язок оплатити ці послуги.
Суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_1 як на підставу для відмови у позові про те, що відповідачі у період з 22.10.2022 по 03.04.2025 у квартирі не проживали та послугами позивача не користувалися, оскільки відповідач визнала заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у вказаний період, які нараховано на житлову площу квартири, а позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиті відповідачами послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 по 31.03.2025 представник позивача не підтримав під час розгляду справи по суті.
Окремо слід зазначити, що особа, яка зареєстрована у квартирі, але фактично там не проживає, зобов`язана сплачувати за комунальні послуги. Це обумовлено тим, що реєстрація (прописка) створює юридичний зв`язок між особою та житловим приміщенням, і, відповідно, обов`язок сплачувати за послуги, які надаються цьому приміщенню.
Інститут реєстрації місця проживання надає право особі проживати в житловому приміщенні за зареєстрованим місцем проживання.
Правилами реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів №207 від 02 березня 2016 року передбачено, що громадяни України, а також іноземці чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Зареєстроване місце проживання відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 надає останнім право на користування житловим приміщенням за даною адресою, що кореспондується з їх обов`язком по оплаті комунальних послуг, які надаються позивачем за даною адресою. Крім того, відповідач у судовому засіданні визнала, що є співвласником вказаної квартири.
Щодо суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів. 
Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 4 395,37 грн., яка утворилась до 01.05.2018 разом з інфляційною складовою боргу у розмірі 654,91 грн. та 3% річних у розмірі 164,74 грн.; інфляційні втрати у розмірі 712,35 грн. та 3% річних у розмірі 178,01 грн. за несвоєчасну оплату за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021; за послуги централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 12135,90 грн. разом з інфляційною складовою боргу у розмірі 2838,78 грн., 3% річних у розмірі 714,07 грн.; за послуги з теплової енергії у розмірі 9853,88 грн., яка утворилась з 01.11.2021 разом з інфляційною складовою боргу у розмірі 2467,85 грн., 3% річних у розмірі 605,23 грн. та пенею у розмірі 736,37 грн.
Відповідач позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги з теплової енергії визнала, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню, з відповідачів на користь позивача солідарно підлягає стягненню заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 9853,88 грн., яка утворилась з 01.11.2021 станом на 31.03.2025. 
Щодо суми заборгованості за послуги з постачання гарячої води, яка підлягає стягненню з відповідачів, суд зазначає наступне. 
Як убачається з матеріалів справи 09.12.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем був прийнятий на абонентський облік засіб обліку гарячої води № 200609013282 з показником 00348 куб. м, що підтверджується відповідним актом від 09.12.2020, складеним слюсарем-сантехніком РВЗ № 3 ОСОБА_4 у присутності споживача ОСОБА_5 .
Згідно з Актом № 194089 від 29.05.2025 вказаний засіб обліку гарячої води № 200609013282 замінено на новий - № 2025.0071712 з показником 0000,044 куб. м. 
В акті № 0003324 від 04.06.2025 опломбування вузла розподільного обліку гарячої води № 2025.0071712, складеному слюсарем-сантехніком РВЗ № 3 ОСОБА_4 у присутності споживача ОСОБА_5 , зафіксовано показник старого лічильника № 200609013282 - 00348 куб. м.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що у період з грудня 2020 року по червень 2025 року показники засобу обліку гарячої води були незмінними - 00348 куб. м.
У зв`язку з цим позивачем здійснено перерахунок заборгованості відповідачів за вказаний період за послугу з постачання гарячої води, що також підтверджується листом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» від 29.05.2026 за вих. № 4/03.2/10029, у якому на заяву відповідача ОСОБА_1 про перерахунок заборгованосі повідмлено останню, що позивачем проведено коригування нарахувань за послугу з ГВП з грудня 2020 року згідно показань вузлів розподільного обліку гарячої води зав. № 200609013282 та зав. № 20250071712 за фактичне споживання послуги.
Разом з тим, за період до грудня 2020 року відповідачами на доведення відсутності заборгованості не надано документів на підтвердження встановлення у квартирі засобу обліку гарячої води (актів становлення, опломбування та/або прийняття на облік тощо), або квитанцій про сплату за спожиті комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води з зазначенням попередніх та поточних показань приладу обліку гарячої води. 
Зважаючи на це суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 4 395,37 грн., яка утворилась до 01.05.2018; за спожиті послуги централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 12135,90 грн. 
Разом з тим, перевіряючи дотримання позивачем строку позовної давності для заявлених позовних вимог суд дійшов наступного.
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
У частині першій статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача - сплату коштів частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового місячного платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором про надання послуг з центрального постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, виконавець в свою чергу має право вимагати сплату прострочених щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Правовий висновок щодо застосування строків позовної давності до щомісячних платежів викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження 14-10цс18).
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, з 12.03.2020 на всій території України встановлений карантин.
Дію карантину неодноразово було продовжено на всій території України, востаннє постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 до 30 червня 2023 року.
Беручи до уваги вищевказані положення постанов Кабінету Міністрів України, встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 до 30.06.2023.
Також, слід зазначити, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.
Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20).
Окрім того, Законом України від 08 листопада 2023р. № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025 в справі № 903/602/24 зазначила, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02.04.2020, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30.06.2023 - на строк дії карантину, а надалі до 29.01.2024 - на строк дії воєнного стану), а з 30.01.2024 перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025 пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку було зупинено до 04.09.2025.
Як убачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за послуги з централізованого гарячого водопостачання почала нараховуватися з листопада 2017 року, позивач звернувся до суду з позовом 02.05.2025, а отже позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки спочатку він був продовжений, а потім зупинений на підставі зазначених вище нормативно-правових актів. 
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у період з 01.11.2017 по 31.03.2025 у загальному розмірі 26385,15 грн., з яких: 4 395,37 грн. - заборгованість за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі, яка утворилась до 01.05.2018; 12135,90 грн. - заборгованість за послуги централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021; 9853,88 грн. – заборгованість за послуги з теплової енергії, яка утворилась з 01.11.2021 по 31.03.2025. 
Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
Суд зазначає, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Таким чином, враховуючи, що позивачем було зменшено розмір основної суми заборгованості, яку він просить стягнути з відповідачів, перерахунку також підлягають заявлені до стягнення з відповідачів штрафні санкції.
Здійснивши власний розрахунок суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача 3% річних у розмірі 1110,89 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4555,78 грн., нарахованих за період з 01.01.2024 по 31.03.2025. 
Що стосується пені, нарахованої на суму заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії у розмірі 736,37 грн, нарахованої за період з січня 2024 року по березень 2025 року, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Пунктом 10 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.
У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 % загальної суми боргу (ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).
Як убачається з матеріалів, пеня нарахована у розмірі, встановленому Законом України «Про житлово-комунальні послуги», то суд вважає, що її нарахування є правомірним та проведений з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» у редакції постанови від 29.12.2023 № 1405.
Щодо застосування позовної давності до вимоги позивача про стягнення пені, суд зазначає, що відповідно до положень статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Убачається, що позивачем здійснювалося нарахування пені у період з січня 2024 року по березень 2025 року. Позов до суду було подано у травні 2025 року.
Таким чином, зважаючи на положення статті 258 ЦК України, суд застосовує позовну давність до заборгованості по пені, яка виникла за послуги з постачання гарячої води та теплової енергії, до травня 2024 року.
Тож, за підрахунком суду підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача пеня у розмірі 330,10 грн., яка утворилася у зв`язку із непогашенням заборгованості за спожиті у період з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 9853,88 грн. 
Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають задоволенню частково, з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість у розмірі 32 381,92 грн., з яких: 26385,15 грн. – заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги; 1110,89 грн. - 3% річних; 4555,78 грн. – інфляційні втрати; 330,10 грн. – пеня. 
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів у дольовому порядку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2765,35 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість у розмірі 32 381 (тридцять дві тисячі триста вісімдесят одна) гривня 92 копійки.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2765 (дві тисячі сімсот шістдесят п`ять) гривень 35 копійок, з кожної по 1382 (одній тисячі триста вісімдесят дві) гривні 67 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторони:
Позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місцезнаходження: м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ – 40538421);
Відповідач – ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Тиха