Справа № 420/5696/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову в перерахунку пенсії № 183250003870 від 13.02.2026, яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні з пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу». 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити з 04 лютого 2026 року ОСОБА_1 пенсію, відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» та статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах місцевого самоврядування з 25.07.2006 по 01.05.2016 року, з урахуванням довідок виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 13.02.2026 № 02.1-25/421 про складові заробітної плати та від 13.02.2026 № 02.1-25/419, № 02.1-25/420 про інші складові заробітної плати.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року (головуючий суддя Іванов Е.А), відкрито позовне провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасувати рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Вищої ради правосуддя 23 квітня 2026 року № 742/0/15-26 ОСОБА_2 звільнено з посади судді Одеського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. 
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу матеріалів судової справи від 14 травня 2026 року, адміністративну справу за № 420/5696/26 передано на розгляд судді Одеського окружного адміністративного суду Стефанову С.О. 
Позиція позивачки обґрунтовується наступним
Позивачка зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та з 29.10.2025 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 04.02.2026 року ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного Фонду України – Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою № 666 стосовно переведення її з пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». До заяви ОСОБА_1 надала паспорт, номер платника податків, трудову книжку серія НОМЕР_1 від 25.02.1987 року, довідки про складові заробітної плати від 13.02.2026 № 02.1-25/421 (Додаток 1 до Порядку), № 02.1-25/419 (Додаток 2 до Порядку) та № 02.1-25/420 (Додаток 2 до Порядку), видані Виконавчим комітетом Роменської міської ради Сумської області. Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності органом, уповноваженим розглянути заяву позивача, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову в перерахунку пенсії № 183250003870 від 13.02.2026 позивачу ОСОБА_1 відмовлено в проведені перерахунку пенсії щодо переведення з пенсії за віком, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком, відповідно до Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VIII, оскільки відсутні законодавчі підстави а саме - станом на 01.05.2016 не займала посаду, віднесену до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України № 3723 посаду державної служби, а також станом на цю дату відсутні не менш 10 років та не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. В обґрунтування такої відмови йдеться посилання на те, що за записами трудової книжки ОСОБА_1 працювала: з 23.07.2002 по 04.09.2005 на посаді спеціаліста І категорії та з 05.09.2005 по 24.07.2006 на посаді головного спеціаліста відділу освіти Роменської державної адміністрації. 23.07.2002 було прийнято присягу державного службовця. з 25.07.2006 по 26.09.2025 на посадах заступник начальника відділу, спеціаліста II категорії, головного спеціаліста та начальника архівного відділу Роменської міської ради. В зазначений період 25.07.2006 прийнято Присягу посадової особи місцевого самоврядування та присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування. За матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 та наданими документами, станом на 01.05.2016 має 4 роки 9 днів стажу державної служби (період 23.07.2002 — 24.07.2006). 
З рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову в перерахунку пенсії № 183250003870 від 13.02.2026 позивач не погоджується, тому змушена звернутись до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. 
Позиція відповідача обґрунтовується наступним
Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що 04.02.2026, Позивачка звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо переведення з пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон № 1058) на пенсію відповідно до Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VIII (далі — Закон № 889). За принципом екстериторіальності заява від 04.02.202 розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області. За результатами розгляду вищевказаної заяви Відповідачем прийнято рішення у №183250003870 від 13.02.2026 про відмову в проведені перерахунку пенсії щодо переведення з пенсії за віком, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком, відповідно до Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VIII.
Головне управління звертає увагу суду, що в наданих Позивачкою довідках виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 13.02.2026 № 02.1- 25/421 про складові заробітної плати та від 13.02.2026 № 02.1-25/419, № 02.1-25/420 про інші складові заробітної плати зазначена надбавка за інтенсивність праці, що суперечить вимогам Постанови № 1409. Окрім іншого наголошує, що вищезазначені довідки суперечать вимогам Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 (зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 № 823). Таким чином, врахування наданих Позивачкою довідок суперечить нормам чинного законодавства. Отже, Головним управлінням правомірно відмовлено ОСОБА_1 в проведені перерахунку пенсії щодо переведення з пенсії за віком, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком, відповідно до Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889- VIII оскільки відсутні законодавчі підстави а саме - станом на 01.05.2016 не займала посаду, віднесену до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України № 3723 посаду державної служби, а також станом на цю дати відсутні не менш 10 років та не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. 
Процесуальні дії та клопотання учасників справи 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року прийнято справу № 420/5696/26 до розгляду. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті. 
22 травня 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов. 
Станом на 08 липня 2026 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило. 
Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. 
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини. 
Обставини справи встановлені судом
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області та з 29.10.2025 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
04.02.2026 року ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного Фонду України – Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою № 666 стосовно переведення її з пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». 
До заяви ОСОБА_1 надала паспорт, номер платника податків, трудову книжку серія НОМЕР_1 від 25.02.1987 року, довідки про складові заробітної плати від 13.02.2026 № 02.1-25/421 (Додаток 1 до Порядку), № 02.1-25/419 (Додаток 2 до Порядку) та № 02.1-25/420 (Додаток 2 до Порядку), видані Виконавчим комітетом Роменської міської ради Сумської області. 
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності органом, уповноваженим розглянути заяву позивача, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову в перерахунку пенсії № 183250003870 від 13.02.2026 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено в проведені перерахунку пенсії щодо переведення з пенсії за віком, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком, відповідно до Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VIII, оскільки відсутні законодавчі підстави, а саме - станом на 01.05.2016 не займала посаду, віднесену до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України № 3723 посаду державної служби, а також станом на цю дату відсутні не менш 10 років та не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. 
В обґрунтування такої відмови в рішенні зазначено, що за записами трудової книжки ОСОБА_1 працювала: з 23.07.2002 по 04.09.2005 на посаді спеціаліста І категорії та з 05.09.2005 по 24.07.2006 на посаді головного спеціаліста відділу освіти Роменської державної адміністрації. 23.07.2002 було прийнято присягу державного службовця. з 25.07.2006 по 26.09.2025 на посадах заступник начальника відділу, спеціаліста II категорії, головного спеціаліста та начальника архівного відділу Роменської міської ради. В зазначений період 25.07.2006 прийнято Присягу посадової особи місцевого самоврядування та присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування. За матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 та наданими документами, станом на 01.05.2016 має 4 роки 9 днів стажу державної служби (період 23.07.2002 — 24.07.2006). 
Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову в перерахунку пенсії № 183250003870 від 13.02.2026 року протиправним, позивачка звернулась до суду з даним позовом. 
Джерела права та висновки суду
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.ст.22, 64 Конституції України). 
Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. 
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 р., ратифікована Законом України від 14.09.2006 р. № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 р. (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п.23 ч.1). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії. 
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі, - Закон № 1058-IV). 
Згідно ст.1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. 
Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку, чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідно виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом. 
Частиною 3 ст.4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
За ч.1 ст.10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. 
Згідно ч.3 ст.45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 р. визначалися Законом України «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ). 
01.05.2016 р. набув чинності Закон України «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), згідно з п.2 розділу ХІ якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. 
Згідно із пунктами 10-12 розділу ХІ Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За приписами ч.1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Таким чином право на пенсію державного службовця за змістом ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ мали особи, які: а) досягли певного віку; б) мають передбачений законодавством страховий стаж; в) станом на 01.05.2016 р. мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 р. є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону № 3723-ХІІ, пунктами 10-12 розділу ХІ Прикінцевих положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 р. певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 р. на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі № 822/524/18 та Верховним Судом у постановах від 15.12.2020 р. у справі № 560/2398/19, від 22.05.2024 р. у справі № 500/1404/23.
При цьому п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством, а саме відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 р. №283. 
Вказане у сукупності свідчить про те, що набутий до 01.05.2016 стаж роботи на посадах державної служби зараховується до стажу державної служби, величина якого, окрім іншого (страхового стажу, віку особи) має вплив на наявність у особи права на пенсію, що призначається на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII. 
Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону N 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. 
Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 283 від 03.05.1994 (далі - Порядок 283) (чинним до 01.05.2016) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби. 
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». 
Верховний Суд в постанові від 10.05.2018 у справі №351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. 
Відповідно до статті 46 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII та пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби. 
В постанові Верховного Суду від 25.05.2023 у справі № 580/3805/22 зроблено правовий висновок, що визначальною умовою для збереження за позивачем права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у випадку, коли вперше призначалася пенсія за нормами Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ є встановлення додаткових умов, а саме: наявність в цієї особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади держслужби, або 20 років стажу держслужби, не залежно від того чи працювали станом на 01.06.2016 на держслужбі). 
З наведеного положення випливає, що робота на посадах державної служби, здійснена до 01.05.2016, зараховується до стажу державної служби, який, разом із страхового стажем та віком особи, впливає на наявність права на пенсію, призначену відповідно до пунктів 10 і 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII. 
Приймаючи оскаржуване рішення відповідач послався на те, що за записами трудової книжки ОСОБА_1 працювала: з 23.07.2002 по 04.09.2005 на посаді спеціаліста І категорії та з 05.09.2005 по 24.07.2006 на посаді головного спеціаліста відділу освіти Роменської державної адміністрації, 23.07.2002 було прийнято присягу державного службовця. з 25.07.2006 по 26.09.2025 на посадах заступник начальника відділу, спеціаліста II категорії, головного спеціаліста та начальника архівного відділу Роменської міської ради. В зазначений період 25.07.2006 прийнято Присягу посадової особи місцевого самоврядування та присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування. За матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 та наданими документами, станом на 01.05.2016 має 4 роки 9 днів стажу державної служби (період 23.07.2002 — 24.07.2006). Отже, період роботи позивача ОСОБА_1 на відповідних посадах в Роменській міській раді Сумської області з 25.07.2006 по 01.05.2016 року не зарахований відповідачем до стажу її державної служби. 
У цьому контексті необхідно зазначити, що відповідно до п. 8 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" № 889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. 
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.94 № 283 (діяла до набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889), робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст. 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби. 
Більше того, Верховний Суд в постанові від 10.05.2018 за результатом розгляду справи № 351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889 положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону України "Про державну службу" № 889 та пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби. 
Із записів з трудової книжки позивачки вбачається, що у період з 23.07.2002 по 04.09.2005 вона працювала на посаді спеціаліста І категорії відділу освіти Роменської державної адміністрації, прийнята на посаду державного службовця, присвоєно 15 ранг, 23.07.2023 прийняла присягу державного службовця. 
З 05.09.2005 позивачку переведено на посаду головного спеціаліста відділу освіти Роменської державної адміністрації, з якої звільнена 24.07.2006 року у зв`язку із переведенням у виконавчий комітет Роменської міської ради. 
З 25.07.2006 року позивачку призначено на посаду заступника начальника відділу організаційного забезпечення, обліку і контролю виконавчого комітету Роменської міської ради, присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах п`ятої категорії. 
25.07.2008 позивачці присвоєно 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах п`ятої категорії. 31.08.2009 відділ організаційного забезпечення, обліку і контролю перейменовано у відділ інформаційних та адміністративних послуг. 
23.07.2010 позивачці присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах п`ятої категорії. 
З 11.01.2011 позивачку переведено на посаду спеціаліста 2 категорії архівного відділу, з 17.10.2011 – на посаду головного спеціаліста архівного відділу. 
З 04.12.2012 позивачку переведено на посаду начальника архівного відділу, з 01.10.2016 – на посаду головного спеціаліста архівного відділу. 
З 26.09.2025 року позивачку звільнено з посади головного спеціаліста архівного відділу виконавчого комітету Роменської міської ради у зв`язку з виходом на пенсію. 
Отже, посади, які обіймала позивачка за час роботи в органах місцевого самоврядування, відносяться до посад, визначених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». 
Стаж роботи позивачки на різних посадах органів місцевого самоврядування за період з 25.07.2006 по 01.05.2016 становить 9 років 9 місяців 7 днів, а з 25.07.2006 по 26.09.2025 – 19 років 2 місяців 2 дні. 
З урахуванням стажу державної служби позивачки у відділі освіти Роменської державної адміністрації у період 23.07.2002 по 24.07.2006, який визнається відповідачем та станом на 01.05.2016 складає 4 роки 9 днів, стажу служби позивачки на різних посадах органів місцевого самоврядування за період з 25.07.2006 по 01.05.2016, який становить 9 років 9 місяців 7 днів, загальний стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 складає 13 років 9 місяців 16 днів, тобто позивач станом на день набрання чинності Законом №889-VIll мала більш як 10 років стажу на посадах державної служби, тобто мала достатню у розумінні розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII тривалість стажу державної служби, а відтак має право на пенсію державного службовця. 
Такий висновок відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 у справі №1.380.2019.003855, а тому позивачка має право на отримання пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону №3723-ХІІ, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIll. 
Таким чином, не зарахування відповідачем стажу роботи позивачки з 25.07.2006 по 01.05.2016 року в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби є протиправним. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 №622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі Порядок №622). 
Пунктом 2 Порядку №622 встановлено, що згідно із пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 №889- VIII «Про державну службу», на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу»: 
- мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; 
- займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України. 
Згідно з п. 3 Порядку №622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Згідно з пунктом 4 Порядку № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
При цьому абзацом шостим пункту 4-1 Порядку № 622 визначено, що для призначення пенсії державним службовцям, які працювали з дати введення класифікації посад у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посади яких було класифіковано, подаються довідки про: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років, які особа отримувала за останнім місцем роботи на державній службі, за формою згідно з додатком 1; розміри виплат, зазначених в абзаці третьому цього пункту, які особа отримувала за останнім місцем роботи на державній службі, за формою згідно з додатком 2. 
До заяви про переведення з однієї пенсії на іншу позивачкою було додано, зокрема, довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 13.02.2026 № 02.1-25/421 (Додаток 1 до Порядку), № 02.1-25/419 (Додаток 2 до Порядку) та № 02.1-25/420 (Додаток 2 до Порядку), видані виконавчим комітетом Роменської міської ради Сумської області, в яких міститься інформація про надбавки, премії та інші виплати за період з 01.01.2024 по 31.12.2024, 01.01.2025 по 31.08.2025, про заробітну плату за займаною нею посадою головного спеціаліста станом на лютий 2026 р. 
Довідки за формою та змістом відповідають вимогам форм довідок, затверджених постановою Правління Пенсійного фонду України від 14 вересня 2016 р. № 622, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». 
Із вищезазначеного вбачається, що позивач має право на переведення з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію за віком згідно із Законом №889-VIII, оскільки має більше 10 років стажу на посаді, перебування на якій зараховується до стажу державної служби, і надала відповідачу усі необхідні документи для прийняття рішення про таке переведення. 
За приписами частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій. 
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. 
При цьому, обчислення розміру пенсії у 60 % від заробітної плати на підставі належних довідок є технічною дією, що здійснюється за чітким алгоритмом Порядку N 622 і не містить елементів дискреції. 
Оскільки рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову в перерахунку пенсії № 183250003870 від 13.02.2026, яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні з пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» не не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України та Законом України «Про адміністративну процедуру» (зокрема, ст. 5, 6, 11, 72), порушує право Позивачки на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», тому таке рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню. 
В даному випадку зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.02.2026 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-XII «Про державну службу», з зарахуванням до стажу державної служби періоду роботи з 25.07.2006 року по 01.05.2016 року в органах місцевого самоврядування, з урахуванням довідок виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 13.02.2026 року № 02.1-25/421, та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 13.02.2026 року № 02.1-25/419, № 02.1-25/420 є дотриманням судом гарантій про те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і позивачка не буде в черговий раз потерпати від протиправних дій органів Пенсійного фонду за встановлених обставин наявності права на пенсію, яке захищене Конституцією України та рішенням суду у справі №420/5696/26.
Щодо обраного способу захисту слід зазначити, що у рішенні від 13.01.2011 по справі "Чуйкіна проти України" (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява №28924/04) суд констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. 
Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18). 
Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. 
Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II). 
У даному випадку пред`явлення позовних вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії є дотриманням гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. 
Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. 
Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, 8, частиною 2 статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене. 
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8- рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.
Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісних вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики. 
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. 
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. 
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Враховуючи викладене, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права, окрім скасування оскаржуваного рішення, є зобов`язання відповідача призначити та здійснити нарахування і виплату позивачці з 04 лютого 2026 року пенсії державного службовця, відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» та статті 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-XII «Про державну службу», з урахуванням довідок виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 13.02.2026 року № 02.1-25/421 про складові заробітної плати та від 13.02.2026 року № 02.1-25/419, № 02.1-25/420 про інші складові заробітної плати, з урахуванням висновків суду викладених у даному рішенні.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. 
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивачки в сумі 1064,96 грн. підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. 

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову в перерахунку пенсії № 183250003870 від 13.02.2026 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.02.2026 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-XII «Про державну службу», з зарахуванням до стажу державної служби періоду роботи з 25.07.2006 року по 01.05.2016 року в органах місцевого самоврядування, з урахуванням довідок виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 13.02.2026 року № 02.1-25/421, та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 13.02.2026 року № 02.1-25/419, № 02.1-25/420.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 04 лютого 2026 року пенсії державного службовця, відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» та статті 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-XII «Про державну службу», з урахуванням довідок виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 13.02.2026 року № 02.1-25/421 про складові заробітної плати та від 13.02.2026 року № 02.1-25/419, № 02.1-25/420 про інші складові заробітної плати, з урахуванням висновків суду викладених у даному рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 коп.). 
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036, код ЄДРПОУ 21295057).

Суддя С.О. Cтефанов