Справа № 681/1748/25
Провадження 2/681/265/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року  
Полонський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючого – судді Горщара А.Г.
з участю секретаря судових засідань Салюк Т.М.
позивачки та її представника – адвоката Крижанівського О.А., 
відповідачів та їх представника – адвоката Костюка В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Полонської міської ради Шепетівського району Хмельницької області про визнання заповіту недійсним, захист гідності та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

24.12.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнених вимог у заяві від 09.01.2026 просила:
визнати недійсним заповіт, складений 23 січня 2004 року ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений головою Великоберезнянської сільської ради Полонського району (нині Шепетівський район) Хмельницької області Дончук Н.А.;
стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 100 000 грн грошової компенсації за завдану їй моральну шкоду, спричинену поширенням останніми щодо неї недостовірної інформації.
Позовні вимоги мотивовані такими обставинами. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_4 , після смерті якої відповідачка ОСОБА_2 (рідна сестра позивачки) як спадкоємець за заповітом, складеним спадкодавницею 23 січня 2004 року, посвідченим головою Великоберезнянської сільської ради Дончук Н.А. успадкувала належне для ОСОБА_4 спадкове майно, котре складається: із житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в с. Адамів Полонського району (нині Шепетівський район) Хмельницької області; права на земельну частку пай, про що отримала у нотаріуса відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом.
Проте ОСОБА_1 вважає, що зазначений вище заповіт є недійсним із таких підстав. 
Спірний заповіт складався за 10 годин до смерті матері, у день коли в неї було загострення хвороби і важкий пригнічений психологічний стан від болю, та в цей момент заповідачка не мала повної фізичної дієздатності. При цьому у будинку ОСОБА_4 не були присутні свідки, які би засвідчили правдивість волевиявлення заповідача, також відсутня була уповноважена особа, яка посвідчула заповіт. Позивачка вважає, що матір могла поставити підпис на заповіті не з власної волі, а з примусу під впливом обману відповідачки ОСОБА_2 . 
У письмових поясненнях поданих позивачкою 23.02.2026 (т.1 а.с.106) додатково зазначено про невідповідність місця посвідчення заповіту, а також що відповідно до ч.2 ст. 1247 ЦК України має бути зазначено реальне місце і час складання заповіту. У спірному заповіті вказано, що він посвідчувався в с. Велика Березна, хоча уповноважена особа голова сільської ради Дончук Н.А. стверджує, що приїздила в с. Адамів для посвідчення.
Крім цього позивачка зазначала, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 завдали для неї моральну і матеріальну шкоду у зв`язку з вчиненням наклепу, поширивши серед односельчан с. Адамів в письмовій формі недостовірну інформацію (наклеп), що нібито ОСОБА_1 збиралася завдати шкоди батьківським пам`ятникам і осквернити їх могили. Таке звинувачення ОСОБА_2 написала в двох примірниках, із яких один вона залишила в дверях батьківського будинку, куди позивачка все своє життя приїздила, а другий примірник разом із її особистими речами занесла спочатку до сусідів ОСОБА_5 , а через деякий час забрала і занесла до сусідки через дорогу ОСОБА_6 , щоб остання оприлюднила серед жителів села Адамів.
Внаслідок таких недобросовісних вчинків відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 позивачка зазнала сильного емоційного, нервового потрясіння у зв`язку з чим понесла моральні страждання та їй спричинена моральна шкода, розмір грошового відшкодування якої становить 100 000 грн.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у поданому ними відзиві (т.1 а.с.77-81) позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 не визнали, зазначили, що викладені позивачкою у позові обставини не відповідають дійсності.
Будь-якого наклепу, образ, приниження честі та гідності по відношенню до ОСОБА_1 вони не вчиняли, усної чи письмової неправдивої інформацію про неї серед мешканців с. Адамів не поширювали.
Щодо оспорюваного позивачкою заповіту відповідачка ОСОБА_2 вказувала, що про намір скласти заповіт матір ОСОБА_4 повідомляла всім родичам задовго до своєї смерті. ОСОБА_2 спільно проживала з матір`ю, піклувалась про неї, лікувала, допомагала по господарству. Заповіт складений без порушень закону, при цьому ОСОБА_4 не перебувала в поганому фізичному та психологічному стані, не була недієздатною.
Крім цього ОСОБА_2 просила застосувати положення про позовну давність, оскільки позивачка пропустила загальний трьохрічний строк на пред`явлення позову.
Ухвалою судді від 22.01.2026 відкрито провадження у справі.
30.03.2026 у ході підготовчого провадження за клопотанням позивачки ухвалою суду призначено посмертну судово-психіатричну експертизу та провадження у справі зупинено (т.1 а.с. 185-186).
06.05.2026 ухвалою судді провадження у справі поновлено (т.1 а.с.195).
12.05.2026 судом на підставі поданого ОСОБА_1 клопотання постановлено ухвалу якою скасовано ухвалу суду від 30.03.2026 про призначення експертизи та витребувано від експертної установи матеріали цивільної справи(т.1 а.с.205).
В ході розгляду справи по суті позивачка заявлені нею вимоги позову підтримала, надала пояснення з приводу недійсності оспорюваного нею заповіту посилаючись на вище викладені підстави та обставини. При цьому не заперечила, що на заповіті підпис належить для її матері ОСОБА_4 . Також зазначила, що після смерті матері, з якою на той час спільно не проживала, вона не зверталась до нотаріуса протягом шести місяців та до моменту звернення до суду з приводу подачі заяви про прийняття спадщини.
Крім цього уточнила, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 поширили у письмовій формі недостовірну інформацію (наклеп) восени 2024 року, коли вона приїхала у с. Адамів та зайшовши до батьківського будинку у дверях виявила листа, написаного почерком відповідачки ОСОБА_3 . В листі містилась зазначена вище недостовірна інформація. Прочитавши його зміст, вона залишила лист в дверях будинку, та приблизно у грудні 2024 року цей лист у пошкодженому стані для неї передала сусідка ОСОБА_7 , який остання попередньо давала для читання брату ОСОБА_8 .
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, пояснили, що на час складання спірного заповіту ОСОБА_4 була в свідомому стані, це її вільне волевиявлення заповісти все своє майно для дочки ОСОБА_2 , оскільки остання постійно проживала з матір`ю, здійснювала за нею догляд. Уповноважена особа ОСОБА_9 приїздила до заповідача, вела з нею один на один бесіду, а тому заповіт складений та посвідчений вірно і він є дійсним.
Щодо листа на який посилається позивачка в котрому нібито поширено відносоно неї недостовірну інформацію, обидві відповідачки вказали, що цього листа ніхто із них не писав, і почерк на ньому не їхній.
Представник Полонської міської ради в судові засідання не з`явився, подав заяви про проведення розгляду справи у його відсутності, яку вирішити на підставі наявних у справі матеріалів.
Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази суд зазначає про таке.
Встановлено, що ОСОБА_4 23 січня 2004 року склала заповіт, котрий посвідчений цього ж дня о 15 годині 30 хвилин головою Великоберезнянської сільської ради Полонського району Хмельницької області Дончук Н.А., яким на випадок своєї смерті заповіла для дочки ОСОБА_2 все майно, де б воно не було б із чого воно не складалося б, будівлі і все те, що буде належати заповідачу на день смерті і на що вона матиме право за Законом (т. 1 а.с.19, 167).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що свідчать дані свідоцтва про її смерть (т. 1 а.с. 20, 166 зворот).
26 липня 2004 року спадкоємець ОСОБА_2 успадкувала спадкове майно, що належало для ОСОБА_4 , про що отримала у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за якими їй перейшло у власність таке майно:
житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;
сертифікат про право на земельну частку пай серії ХМ № 0097772 вартістю 18364 грн;
майновий пай вартістю 388 грн. (т.1 а.с. 174 зворот-175).
В матеріалах спадкової справи ( т.1 а.с.166-175) відсутні будь-які відомості про те, що позивачка ОСОБА_1 подавала заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 .
Вирішуючи питання обгрунтованості заявленої ОСОБА_1 позовної заяви щодо визнання недійсним заповіту суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Встановлене частиною другою статті 1257 ЦК України коло заінтересованих осіб не є обмеженим і залежить від обставин конкретної справи, оскільки цивільне законодавство не містить визначення поняття «заінтересована особа».
Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, повинен довести конкретні факти порушення його прав та інтересів вказаним правочином.
Критерієм заінтересованості позивача в оспорюванні заповіті є: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені правочином; 2) у результаті визнання заповіту недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені.
Такі правові позиції викладені Верховним Судом, зокрема у постановах від 16.02.2022 у справі № 204/9057/19, від 05.02.2020 у справі № 463/579/18.
Як свідчать матеріали справи спадкодавиця ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно з нею не проживала та впродовж шестимісячного строку з часу відкриття спадщини не подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що позивачкою не заперечується.
Таким чином, ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку не вчинила дій щодо прийняття спадщини та з часу її відкриття не заявила про свої спадкові права. Також позивачка не порушувала питання про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері.
Отже, ОСОБА_1 не є особою, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , а тому суду приходить до висновку, що оспорюваний позивачкою заповіт на її спадкові права не впливає та їх не порушує.
В даному цивільно-правовову спорі суд зазначає, що оскільки позивачка не вчинила дій щодо прийняття спадщини (у встановлені законом строки не заявила про свої спадкові права), то у неї відсутня юридична заінтересованість у визнанні заповіту недійсним, так як право на спадкування їй не належить внаслідок спливу строку на його реалізацію, а відтак в задоволенні позовної вимоги про визнання заповіту недійсним слід відмовити. 
Оскільки у задоволенні зазначеної позовної вимоги заявленої ОСОБА_1 відмовляється із вище наведеної підстави, а тому суд не надає оцінки доказам та не вирішує питання щодо недійсності оспорюваного позивачкою заповіту. 
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 100 000 грн грошової компенсації за завдану їй моральну шкоду, спричинену поширенням останніми щодо неї недостовірної інформації суд зазначає про таке.
Позивачка у своєму позові стверджувала, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 завдали для неї моральну і матеріальну шкоду у зв`язку з вчиненням наклепу, поширивши серед односельчан с. Адамів в письмовій формі недостовірну інформацію (наклеп), що нібито вона збиралася завдати шкоди батьківським пам`ятникам і осквернити їх могили. 
Таке звинувачення ОСОБА_2 написала в двох примірниках, із яких один вона залишила в дверях батьківського будинку, а другий примірник разом із її особистими речами занесла спочатку до сусідів ОСОБА_5 , а через деякий час забрала і занесла до сусідки через дорогу ОСОБА_6 , щоб остання оприлюднила серед жителів села Адамів.
В ході судового розгляду ОСОБА_1 пояснювала, що орієнтовно в жовтні 2024 року коли вона приїхала у с. Адамів та зайшовши до батьківського будинку у дверях виявила листа, написаного почерком відповідачки ОСОБА_3 . В листі містилась зазначена вище недостовірна інформація. Прочитавши його зміст, вона залишила лист в дверях будинку, та приблизно у грудні 2024 року цей лист у пошкодженому стані для неї передала сусідка ОСОБА_7 , який остання попередньо давала для читання брату ОСОБА_8 .
Допитана судом свідок ОСОБА_7 пояснила, що восени 2024 року вона знайшла на присадибній ділянці своєї сусідки листа, із змісту якого зрозуміла, що він адресований для ОСОБА_1 . Цього листа давала прочитати для сусіда   ОСОБА_10 . Потім вона випадково кинула лист у грубу, від чого він пошкодився, а коли в село приїхала позивачка то передала лист у підгорілому стані для неї. 
В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не визнали, що вони писали лист на який посилається позивачка зазначивши, що почерк в листі для них не належить, і будь-якої причетності до його виготовлення вони не мають. 
Відповідно до частин 1,4 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.  Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи " відповідачами у такій справі є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації (п.9).
При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) 
поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (п.15). 
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (п.18).
Статті 12 та 81 ЦПК України встановлюють, зокрема, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За положеннями статей 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Допустимими є докази, одержані у порядку встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст.79,80 ЦПК).
Суд зазначає, що ОСОБА_1 не довела належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, що саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виготовили згаданий вище лист, в якому міститься на думку позивачки недостовірна інформація, котру відповідачі поширили серед жителів села Адамів.
Відтак, суд не вбачає за необхідне оцінювати зміст листа, робити висновок, чи дійсно в ньому міститься недостовірна інформація, на яку посилається позивачка, та що така інформація є поширеною, не відповідає дійсності, стосується саме ОСОБА_1 і завдала шкоди відповідним її особистим немайновим благам.
Таким чином, позовні вимоги заявлені позивачкою задоволенню не підлягають. 
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.13, 81, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -
ухвалив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачка: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідачі: ОСОБА_2 , реєстраційной номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
ОСОБА_3 , реєстраційной номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
Полонська міська рада Шепетівського району, код ЄДРПОУ: 04060743, місцезнаходження: вул.Лесі Українки, 114 м.Полонне Шепетівський район Хмельницька область поштовий індекс 30501.

Головуючий: