Справа № 134/2017/25
2-др/134/15/26

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

28 липня 2026 року      селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області у складі:
головуючої судді – Швець Л.В.,
при секретарі судового засідання – Томашенко О.М.,
за участю: представника позивача – адвоката Глушкової О.І.,
представника відповідача – адвоката Твердохліба В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в режимі відеоконференції в залі суду в селищі Крижопіль питання про судові витрати у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Крижопільська державна нотаріальна контора Вінницької області,

в с т а н о в и в:

В провадженні Крижопільського районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Крижопільська державна нотаріальна контора Вінницької області. Рішенням суду від 20 липня 2026 року упозові  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Крижопільська державна нотаріальна контора Вінницької області відмовлено. 
21 липня 2026 року представником відповідача була подана заява про ухвалення додаткового рішення, а саме: щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000, 00 гривень. Свою заяву обґрунтовує тим, що рішенням суду від 20 липня 2026 року судом не вирішено питання про стягнення з позивачки витрат на правничу допомогу, які заявлені нею у заяві від 12 травня 2026 року про закриття провадження у справі та були подані всі докази понесених таких витрат. Тому наявна підстава для ухвалення додаткового рішення. Обґрунтовуючи витрати на правничу допомогу, представник відповідача зазначив, що між відповідачкою та ним укладено договір про надання правничої допомоги від 18.01.2026 року № 1801, згідно якого адвокат є представником відповідача та прийняв на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором щодо захисту прав та законних інтересів у цивільній справі № 134/2017/25 за позовом ОСОБА_1 про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, яка знаходиться у провадженні Крижопільського районного суду Вінницької області. 18.01.2026 року на виконання п. 4.2.1 Договору відповідачка сплатила 50% вартості гонорару, що становить 15000,00 грн, що підтверджується квитанцією виданою адвокатом від 18.01.2026 року № 1801. Відповідно до пункту 4.2.2 Договору інші 50% вартості правничої допомоги, що становить 15000,00 грн, сплачується Клієнтом протягом 10 (десяти) календарних днів з дня проголошення рішення суду першої інстанції. Витрати відповідача на професійну правничу допомогу визначені договором у фіксованому розмірі є: реальними (передбачені договором та підлягають оплаті/сплачені); необхідними (безпосередньо пов`язані із веденням справи); розумними та співмірними (відповідають кваліфікації та досвіду адвоката, обсягу робіт та значенню спору для відповідача), а тому підлягають стягненню з відповідача в порядку розподілу судових витрат. Заявлений розмір витрат є реальним, оскільки ґрунтується на укладеному договорі та обов`язку клієнта оплатити надану правничу допомогу. Витрати є необхідними, оскільки відповідач була залучена до судового провадження та потребувала професійного представництва для захисту своїх прав та законних інтересів. Розмір витрат є розумним і співмірним з: тривалістю розгляду справи; значенням спору для відповідача; характером та обсягом спадкового майна; необхідністю аналізу матеріалів справи та спадкової справи; підготовкою процесуальних документів; участю адвоката в судових засіданнях; здійсненням дій для позасудового врегулювання питання; підготовкою звернень до нотаріальної контори та іншої сторони; складністю застосування норм матеріального і процесуального права. Позивач та її представник були завчасно ознайомлені із заявленою вимогою про стягнення витрат і доданими до неї доказами та мали можливість подати свої заперечення. Оскільки рішенням від 20.07.2026 року в задоволенні позову відмовлено повністю, відповідач є стороною, на користь якої ухвалено рішення, а витрати відповідача на професійну правничу допомогу за загальним правилом підлягають покладенню на позивача.
22 липня 2026 року представником позивача через систему «Електронний суд» подана заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи. Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернулася до Крижопільського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом. У позовній заяві позивачка вказала про понесення нею судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 18000 гривень. В подальшому позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог та зміну підстав позову, у якій зазначено про понесення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 24000 гривень. Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 20 липня 2026 року у задоволенні позову відмовлено. Однак, сторона позивача не погоджується з рішенням суду та буде оскаржувати його в апеляційному порядку, що може бути підставою для перерозподілу судових витрат. Відповідно до п.4.1 Договору № б/н від 16 грудня 2025 року про надання правничої допомоги у цивільній справі розмір гонорару визначається виходячи із фіксованого розміру та складає 18000 (вісімнадцять тисяч) гривень. Відповідно до Додаткової угоди до Договору про надання правничої допомоги № б/н від 16 грудня 2025 року, укладеної 23 лютого 2026 року, пункт 4.2. Договору викладено в наступній редакції: «4.2. Розмір гонорару визначається виходячи із фіксованого розміру і складає 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень.» Згідно з актом прийому-передачі робіт (надання послуг) від 21.07.2026 року позивачу надано зазначені в акті юридичні послуги, за які нею сплачено суму гонорару, що складає 24000,00 (двадцять чотири тисячі) гривень, що підтверджується квитанціями від 16.12.2025 року і від 23.02.2026 року. Таким чином, у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції позивачкою понесено витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 24 000,00 (двадцять чотири тисячі) гривень. Разом з тим, стороною відповідача подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивачки на користь відповідачки судових витрат по справі на оплату послуг адвоката в сумі 30 000,00 гривень. Однак, з огляду на обсяг наданої адвокатом правничої допомоги відповідачці, а саме: сторона відповідача не збирала докази для формування своєї правової позиції, відзив на позовну заяву та на заяву про збільшення позовних вимог та зміну предмета позову стороною відповідача не подавався, представник відповідача заявляв однотипні клопотання про закриття провадження у справі, - тому вважає такий розмір гонорару явно завищеним та просить суд здійснити розподіл судових витрат позивача ОСОБА_1 , які вона понесла на професійну правничу допомогу в розмірі 24 000,00 (двадцять чотири тисячі) гривень у зв`язку з розглядом справи Крижопільським районним судом Вінницької області; зменшити розмір витрат на правничу допомогу відповідача ОСОБА_2 .
Оскільки після ухвалення рішення до суду надійшли заяви як представника відповідача, так і представника позивача щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, а предметом обох заяв є одне й те саме процесуальне питання, суд відповідно до статті 270 ЦПК України вважає за необхідне вирішити їх в одному додатковому рішенні. Ухвалою суду від 23 липня 2026 року заяви сторін об`єднано в одне провадження.
В судове засідання, яке було призначена на 28 липня 2026 року, сторони не з`явилися, про час та місце якого повідомлені належним чином, що відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши матеріали заяви, цивільної справи у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. 
Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої особи, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.(ч. 1 ст. 246 ЦПК).
Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Згідно статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частинами 2 та 8 статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст.137 ЦПК).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК).
Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (Постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 552/2145/16-ц).
 
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 ЦК України визначає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.
Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, суд не вправі втручатися у домовленість між адвокатом і клієнтом щодо розміру гонорару, однак при вирішенні питання про розподіл судових витрат зобов`язаний перевірити, чи є заявлена до компенсації сума реальною, необхідною, обґрунтованою та співмірною критеріям, визначеним процесуальним законом.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із того, що такі витрати мають бути документально підтвердженими, пов`язаними з розглядом справи, реальними, необхідними та співмірними зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим на їх надання, значенням справи для сторони та ціною позову.
При цьому суд враховує правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи вони вже фактично сплачені, чи лише підлягають сплаті відповідно до умов договору (постанова Верховного Суду від 17 серпня 2020 року у справі № 925/1067/19). Якщо стороною надано договір про надання правничої допомоги, документи, що підтверджують її оплату або обов`язок оплатити, а також докази обсягу виконаних адвокатом робіт, у суду відсутні підстави для відмови у відшкодуванні таких витрат, крім випадків, коли їх розмір є явно неспівмірним критеріям, визначеним статтею 137 ЦПК України (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 552/2145/16-ц).
Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої компенсації підлягають лише ті витрати, які були фактичними, неминучими та мають розумний розмір (рішення у справах «East/West Alliance Limited проти України» та «Лавентс проти Латвії»).
Судом встановлено, що в рішенні Крижопільського районного суду від 20 липня 2026 року у зазначеній справі судом не вирішувалося питання про судові витрати. Разом з тим, представником відповідача в заяві про закриття провадження у справі від 13 травня 2026 року була заявлена вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 гривень та додані докази, а саме: Договір № 1801 про надання правничої допомоги від 18 січня 2026 року, квитанцію № 1801 від 18 січня 2026 року на отримання від ОСОБА_2 15000,00 гривень частини гонорару.
Як вбачається із договору він укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Твердохлібом В.Ю., предметом договору є надання адвокатом правничої (правової) допомоги в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором щодо захисту прав та законних інтересів клієнта, як відповідача у цивільній справі № 134/2017/25 за позовом ОСОБА_1 про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, яка знаходиться у провадженні Крижопільського районного суду Вінницької області.
Відповідно до п. 4.1 Договору сторони погодили, що вартість правничої допомоги за цим Договором встановлюється у фіксованому розмірі та становить 30000,00 грн.
Пунктом 4.2. передбачено, що оплата за цим Договором здійснюється Клієнтом у такому порядку: 4.2.1. 50% вартості правничої допомоги, що становить 15000,00 грн, сплачується Клієнтом під час укладення цього Договору. 4.2.2. інші 50% вартості правничої допомоги, що становить 15000,00 грн, сплачується Клієнтом протягом 10 (десяти) календарних днів з дня проголошення рішення суду першої інстанції у справі, для ведення якої укладено цей Договір.
Представник позивача у поданій заяві просила про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідача та зазначила, що розмір гонорару завищений, оскільки сторона відповідача не збирала докази для формування своєї правової позиції, відзив на позовну заяву та на заяву про збільшення позовних вимог та зміну предмета позову стороною відповідача не подавався, представник відповідача заявляв однотипні клопотання про закриття провадження у справі. 
Обсяг наданих послуг підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими документами: заперечення, заявами про застосування строків позовної давності, про закриття провадження у справі, додатковими поясненнями у справі, клопотанням про скасування арешту, клопотаннями, здійснення дій для позасудового врегулювання питання (в тому числі підготовка звернень до нотаріальної контори та іншої сторони), участю представника в судових засіданнях, що підтверджується в т.ч. протоколами судових засідань, звукозаписом судових засідань.
Суд враховує, що дана справа перебувала у провадженні суду протягом тривалого часу, що справа не була типовою, стосувалася спадкових прав сторін, вимагала аналізу матеріалів спадкової справи, норм спадкового законодавства та процесуального права, а також неодноразового здійснення представником відповідача процесуальних дій протягом усього періоду розгляду справи, який не обмежувався лише участю у судових засіданнях. Матеріалами справи підтверджується підготовка письмових заперечень, заяв про застосування позовної давності, заяв про закриття провадження, додаткових пояснень, клопотання про скасування арешту, участь у судових засіданнях, а також вчинення дій, спрямованих на позасудове врегулювання спору. За таких обставин суд не знаходить підстав вважати заявлений розмір витрат явно завищеним чи таким, що не відповідає критеріям, визначеним статтею 137 ЦПК України.
Суд відхиляє доводи представника позивача про завищений розмір витрат, оскільки відсутність окремих процесуальних документів, зокрема відзиву на позов, сама по собі не свідчить про незначний обсяг наданої правничої допомоги. Обсяг роботи адвоката оцінюється з урахуванням усіх процесуальних дій, фактично виконаних під час розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
Факт сплати першої частини гонорару в сумі 15000 грн підтверджується квитанцією №1801 від 18 січня 2026 року. Щодо другої частини гонорару в сумі 15000 грн, то відповідно до пункту 4.2.2 договору вона підлягає сплаті клієнтом протягом десяти календарних днів з дня проголошення рішення суду першої інстанції. Отже, обов`язок щодо її сплати виник у відповідачки на підставі договору, а тому відповідно до частини другої статті 137 та частини восьмої статті 141 ЦПК України такі витрати також підлягають розподілу незалежно від того, чи були вони вже фактично сплачені.
Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені відповідачкою витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи, є реальними, необхідними та співмірними критеріям, визначеним статтями 137 та 141 ЦПК України. Доводи представника позивача про їх завищений розмір не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та не спростовують встановленого матеріалами справи обсягу наданої адвокатом правничої допомоги, а тому підстав для зменшення розміру витрат суд не вбачає.
На підставі викладеного, з огляду на ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд прийшов до висновку про те, що заяву відповідачки ОСОБА_2 , яка подана її представником адвокатом Твердохлібом В.Ю. необхідно задовольнити та стягнути із позивачки ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 гривень. 
Крім того представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, яка була заявлена в позовній заяві та збільшена в заяві про збільшення позовних вимог та зміну підстав позову, надала письмові докази, а саме: Договір про надання правової допомоги у цивільній справі від 16 грудня 2025 року № б/н, відповідно до якого він укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Глушковою О.І., відповідно до якого адвокат приймає на себе доручення клiєнта про надання обумовленої цим договором юридичної допомоги в інтересах клiєнта в обсязi та на умовах, передбачених даним договором, а клiєнт зобов`язується сплатити гонорар за надану Адвокатом правову допомогу, а також, у випадках передбачених договором, вiдшкодувати фактичнi витрати адвоката пов`язанi з виконанням доручення (п.1.1); відповідно до п. 4.2. розмiр гонорару визначається виходячи iз фiксованого розмiру i складас 18000 гривень; п. 4.3.передбачено що клiєнт сплачує адвокатy розмiр гонорару, визначений даним Договором, пiсля пiдписання Договору сторонами: Додаткову угоду від 23 лютого 2026 року до Договору про надання правничої допомоги у цивільній справі № б/н від 16 грудня 2025 року, відповідно до якої сторони зазначили, що Пункт 4.2. Договору викласти в наступній редакцiї: «Рoзмip гонорару визначається виходячи із фіксованого розміру і складає 24000,00 гривень; квитанцію № б/н від 16 грудня 2025 року про сплату гонорару ОСОБА_1 на суму 18000,00 гривень та квитанцію № б/н від 23 лютого 2026 року на сплату гонорару в сумі 6000,00 гривень.
Враховуючи, що ОСОБА_1 в позові відмовлено, то понесені нею витрати на професійну правничу допомогу стягненню з відповідачки не підлягають, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Посилання представника позивача на намір оскаржити рішення суду не впливає на вирішення питання про розподіл судових витрат у суді першої інстанції, оскільки на час ухвалення додаткового рішення підлягає застосуванню частина друга статті 141 ЦПК України. Сам по собі намір подати апеляційну скаргу не є підставою для відкладення вирішення питання про судові витрати або відмови у їх розподілі. У разі зміни чи скасування рішення суду питання про розподіл судових витрат вирішується судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.
Керуючись ст.133-134,137,141,270 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву представника відповідача адвоката Твердохліба В.Ю. про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.
У задоволенні заяви представника позивача адвоката Глушкової О.І. про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу — відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.
Найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа: Крижопільська державна нотаріальна контора, юридична адреса: вул. Соборна, буд. 20, селище Крижопіль Тульчинського району Вінницької області, код ЄДРПОУ 02887193.

Суддя