ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2026 року 
м. Київ
cправа № 911/2644/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,
за участю представників:
позивача - Гасанова Ілгара Джаліл Огли (адвокат),
відповідача - Короленка Т. Л. (адвокат),
розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіпромтек" на рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіпромтек" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоглобал" 
про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення з приміщення.
Короткий зміст і підстави позовних вимог 
1. 19.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Медіпромтек" (далі - ТОВ "Медіпромтек", Товариство, Орендодавець, позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоглобал" (далі - ТОВ "Біоглобал", Орендар, відповідач) про зобов`язання ТОВ "Біоглобал" у примусовому порядку усунути перешкоди у користуванні власністю ТОВ "Медіпромтек" шляхом виселення з приміщення загальною площею 371,64 м^2, до складу якого входять: офісне приміщення - 33,83 м^2; виробниче приміщення - 212,81 м^2; складське приміщення - 115 м^2 (далі - спірне приміщення, об`єкт оренди), розташоване за адресою: вул. Стельмаха, 9, м. Ірпінь, Київська обл., 08200, посилаючись на положення статей 15, 16, 391, 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 20, 136, 291 Господарського кодексу України, чинного до 27.08.2025 (далі - ГК України), статей 13, 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
2. Позовна заява обґрунтовується тим, що 21.09.2023 між сторонами було укладено договір оренди приміщення № 21/09/2023-1 (далі - договір оренди від 21.09.2023, договір № 21/09/2023-1), однак надалі Орендодавець надіслав Орендарю повідомлення від 26.09.2024 № 1 про одностороннє розірвання договору № 21/09/2023-1 (далі - повідомлення № 1) на підставі статті 782 ЦК України у зв`язку з несплатою орендних платежів, як наслідок, із моменту направлення такого повідомлення договір оренди від 21.09.2023 є припиненим, а подальше користування відповідачем приміщенням - безпідставним. Крім того, на думку позивача, рішенням Господарського суду Київської області від 30.01.2025 справі № 910/12469/24, яким стягнуто з ТОВ "Біоглобал" заборгованість з орендної плати, встановлено преюдиціальні факти існування відповідної заборгованості Орендаря і направлення та отримання відповідачем повідомлення № 1. 
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3. Господарський суд Київської області рішенням від 07.10.2025 (суддя Черногуз А. Ф.), залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 (головуючий - Ткаченко Б. О., судді Гаврилюк О. М., Сулім В. В.), у задоволенні позову відмовив повністю у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог з огляду на те, що надіслане Товариством повідомлення № 1 було підписано самостійно виключно Генеральним директором ТОВ "Медіпромтек" Черепанею М. В. без обов`язкового спільного підпису Директора Волошка І. І., що прямо суперечить положенням пунктів 48, 49, 53- 55 Статуту Товариства та вимогам статей 98, 99, 207 ЦК України та статті 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", у зв`язку з чим вказане повідомлення не створює юридичних наслідків і не породжує припинення договірних відносин сторін, а тому договір оренди від 21.09.2023 залишається чинним і користування відповідачем спірним приміщенням здійснюється на правових підставах, що унеможливлює задоволення позовних вимог про виселення Орендаря.
При цьому суди звернули увагу на встановлений рішенням Господарського суду Київської області від 09.04.2025 у справі № 911/3085/24 (між тими самими сторонами) факт непідписання повідомлення № 1 як одностороннього правочину спільно обома уповноваженими посадовими особами виконавчого органу ТОВ "Медіпромтек" як преюдиціальну обставину в розумінні частини 4 статті 75 ГПК України, оскільки вказаним рішенням зобов`язано Орендодавця усунути перешкоди Орендарю у користуванні спірним приміщенням на підставі договору оренди від 21.09.2023 та додаткової угоди № 1 до нього шляхом надання вільного доступу ТОВ "Біоглобал" та його працівникам до орендованого приміщення. 
У свою чергу, відхиляючи доводи позивача про преюдиціальне значення рішення Господарського суду Київської області від 30.01.2025 справі № 910/12469/24, яким стягнуто з ТОВ "Біоглобал" 273 536,40 грн заборгованості з орендної плати, суди попередніх інстанцій констатували, що із мотивувальної частини зазначеного рішення вбачається встановлення судом лише фактів направлення Товариством письмового повідомлення про розірвання договору оренди від 21.09.2023 та наявності заборгованості Орендаря зі сплати орендної плати. Разом із тим у межах справи № 910/12469/24 суд не досліджував правової природи, дійсності чи належності вказаного повідомлення як підстави припинення договірних відносин, не надавав йому правової оцінки і не вирішував питання про припинення договору № 21/09/2023-1.
Водночас апеляційний суд зазначив про участь у судовому засіданні Гасанова Ілгара Джаліл Огли як вільного слухача з огляду на відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів на підтвердження його повноважень як представника позивача, позаяк договір про надання правової/правничої допомоги від 15.01.2026 підписано виключно Генеральним директором ТОВ "Медіпромтек", що суперечить пункту 54 Статуту Товариства, а тому ордер, який видано на підставі такого договору, не може бути належним і допустимим доказом наявності у адвоката Гасанова Ілгара Джаліл Огли повноважень на представництво інтересів позивача у межах цієї справи.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
4. Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду та постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Медіпромтек" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до Господарського суду Київської області.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
5. На обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, наголошуючи на тому, що: 
1) суди не врахували висновків щодо застосування положень статей 91, 96 ГПК України у подібних правовідносинах (у контексті того, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим, однак невзяття судом до уваги паперової копії оригіналу електронного доказу є процесуальним наслідком саме неподання учасником справи оригіналу електронного доказу на вимогу суду, якщо до цього в іншого учасника справи або в суду виникають сумніви щодо відповідності поданої паперової копії оригіналу), викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 23.09.2021 у справі № 910/17662/19 і в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23, унаслідок чого суди під час розгляду справи не дослідили надану відповідачем скановану копію додаткової угоди від 06.08.2024 № 2 до договору № 21/09/2023-1 (далі - додаткова угода № 2), яка (копія) не містить підпису Генерального директора ТОВ "Медіпромтек" Черепані М. В. і не є належним чином засвідченою (без самого ключа кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП)), що унеможливлює перевірку електронного документа на предмет його достовірності, цілісності та незмінюваності; 
2) суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норми частини 3 статті 92 ЦК України у подібних правовідносинах (у контексті встановлення цієї нормою спростовної презумпції повноцінності всіх дій директора у правовідносинах з третіми особами, яка полягає у тому, що для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, навіть якщо відповідні обмеження й існували на момент укладення договору), викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2025 у справі № 914/768/22, унаслідок чого апеляційний суд усупереч вимог статті 237 ЦК України та статей 16, 60, 61 ГПК України не допустив до участі в розгляді справи представника ТОВ "Медіпромтек" - адвоката Гасанова Ілгара Джаліл Огли, повноваження якого підтверджуються укладеним із Генеральним директором Товариства договором про надання правової/правничої допомоги від 15.01.2026, який (договір) не визнано недійсним, і належно оформленого ордеру (за відсутності у ньому застережень щодо обмеження прав адвоката щодо вчинення процесуальних дій);
3) суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимого доказу - належним чином не засвідченої копії додаткової угоди № 2, яка (копія) не містить підпису Генерального директора ТОВ "Медіпромтек" Черепані М. В., а оригінал вказаної додаткової угоди відсутній у позивача та відповідача, як наслідок, суди всупереч нормам статей 76- 79, 96, 236 ГПК України не дослідили факт належного укладання додаткової угоди № 2, якою строк дії договору № 21/09/2023-1 було продовжено із 31.12.2024 до 31.08.2026;
4) суди помилково не звернули уваги на укладення договору оренди від 21.09.2023 у простій письмовій формі, а отже, у силу пункту 10.1 цього договору всі додаткові угоди до нього мають укладатися у тій самій формі.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
6. ТОВ "Біоглобал" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваних рішенні та постанові.
Розгляд справи Верховним Судом 
7. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 15.06.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Медіпромтек" на рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2025 і постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 911/2644/25 та призначив розгляд цієї справи в судовому засіданні на 11.08.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
8. 21.09.2023 між ТОВ "Медіпромтек" (Орендодавець) і ТОВ "Біоглобал" (Орендар) було укладено договір № 21/09/2023-1, за умовами пунктів 1.1- 1.5, 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Орендодавець зобов`язується передати Орендареві у строкове платне користування приміщення, а Орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначене у цьому договорі (надалі іменується "Приміщення"), та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату. Адреса приміщення, що орендується: вул. Стельмаха, буд. 9, м. Ірпінь, Україна. Офісне приміщення - 33,83 м^2 (експлікація приміщення, що є додатком до договору, додається) - вартістю 250 грн/м^2 (у т. ч. ПДВ). Виробниче приміщення - 212,81 м^2 (експлікація приміщення, що є додатком до договору, додається) - вартістю 120 грн/м^2 (у т. ч. ПДВ). Складське приміщення - 115 м^2 (експлікація приміщення, що є додатком до договору, додається) - вартістю 120 грн/м^2 (у т. ч. ПДВ). Приміщення, що орендується, надається Орендарю для виробничих потреб.
Пунктами 3.1, 3.2 договору оренди від 21.09.2023 передбачено, що приміщення та майно, що орендуються, повинні бути передані Орендодавцем та прийняті Орендарем протягом 3 днів. Датою договору підписується попередній акт прийому-передачі та передаються ключі від приміщення, що орендується. Після завершення ремонту Орендодавець та Орендар підписують заключний акт прийому-передачі.
Згідно з пунктом 5.1 договору № 21/09/2023-1 Орендодавець зобов`язаний: забезпечувати безперешкодне використання Орендарем приміщення та майна, що орендується на умовах цього договору; не вчиняти дій, які би перешкоджали Орендарю користуватися орендованим майном на умовах цього договору.
За змістом пункту 6.1 договору оренди від 21.09.2023 орендар зобов`язаний, зокрема, у разі припинення або розірвання договору повернути Орендодавцеві орендоване приміщення та майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна.
У пунктах 9.3, 9.5, 9.6 договору № 21/09/2023-1 сторони погодили, що строк цього договору починає свій перебіг із 21.09.2023 та закінчується 31.08.2026 (у редакції додаткової угоди № 2). Договір може бути розірваний на вимогу однієї із сторін договору у разі невиконання іншою стороною обов`язків, передбачених цим договором. Орендодавець чи Орендар має право розірвати цей договір попередивши іншу сторону за один місяць наперед.
9. 26.09.2024 Орендодавець із посиланням на пункт 9.5 договору оренди від 21.09.2023 направив на електронну адресу Орендаря (ceo.bioglobal@gmail.com) повідомлення № 1 про розірвання договору в зв`язку із несплатою орендних платежів, зазначивши, що цей договір вважається розірваним із дати отримання повідомлення, а також просив звільнити спірне приміщення і сплатити заборгованість у розмірі 225 741,70 грн протягом 5 календарних днів із дати отримання вказаного повідомлення.
10. Водночас відповідач передбачений пунктом 6.1 договору № 21/09/2023-1 обов`язок повернути орендоване майно не виконав і продовжив користуватися спірним приміщенням. 
11. Згідно з пунктами 48, 49, 53, 54, 55 статуту ТОВ "Медіпромтек" (далі - Статут), затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Медіпромтек", оформленим протоколом від 08.04.2021 № 03/21, виконавчим органом Товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є колегіальний орган - Дирекція Товариства, до складу якої входять Генеральний Директор та Директор. Генеральний Директор та Директор є посадовими особами Товариства. Директор виконує такі функції: 1) спільно із Генеральним директором: є розпорядником майна та коштів Товариства, затверджує та виконує кошторис, укладає угоди, видає доручення, відкриває та закриває банківські рахунки; 2) затверджує підписом усі документи фінансового, матеріального, майнового, розрахункового та кредитного характеру, котрі є основою бухгалтерських записів, у тому числі угоди, зобов`язання, звіти та баланси; 3) зберігає круглу печатку Товариства та відповідає перед Загальними зборами учасників за її збереженість. Право підпису векселів, грошових зобов`язань, а також будь-якого роду правочинів та (або) угод від імені Товариства має Дирекція, тобто спільно Генеральний директор і Директор Товариства, а також, на підставі відповідного рішення Загальних зборів учасників, інші особи, уповноважені довіреністю. Генеральний Директор або Директор не мають права самостійно (діючи окремо один від одного), якщо немає спеціального погодження загальних зборів учасників, вчиняти від імені Товариства будь-які правочини та (або) укладати від імені Товариства будь-якого роду угоди, підписувати векселі, грошові зобов`язання, розпоряджатися коштами та (або) майном Товариства, зокрема коштами на поточних (банківських) рахунках Товариства. Зазначені правочини та (або) угоди вступають в дію, а Товариство набуває прав і обов`язків по таких правочинах (угодах) лише з моменту їх затвердження спільним підписом Генерального директора та Директора Товариства або рішенням загальних зборів учасників.
12. Рішенням Господарського суду Київської області від 30.01.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.06.2025 у справі № 910/12469/24, з відповідача на користь позивача стягнуто 273 536,40 грн заборгованості з орендної плати. 
13. Рішенням Господарського суду Київської області від 09.04.2025 у справі № 911/3085/24, яке набрало законної сили 20.06.2025, позов ТОВ "Біоглобал" задоволено повністю. Зобов`язано ТОВ "Медіпромтек" усунути перешкоди у користуванні орендованим приміщенням, переданим ТОВ "Біоглобал" на підставі договору оренди від 21.09.2023 та додаткової угоди № 1 до нього, шляхом надання вільного доступу позивачу та його працівникам до орендованого приміщення загальною площею 361,64 м^2 (офісне приміщення - 33,83 м^2; виробниче приміщення - 212,81 м^2; складське приміщення - 115 м^2) за адресою: вул. Стельмаха, 9, м. Ірпінь.
Позиція Верховного Суду 
14. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши у межах вимог касаційної скарги наведені в ній доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.
15. Колегія суддів вважає передчасним висновок апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим убачає підстави для скасування оскаржуваної постанови і передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції та водночас погоджується із доводами скаржника у частині неврахування саме апеляційним судом висновків щодо застосування положень статей 91, 96 ГПК України у подібних правовідносинах (у контексті того, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим, однак невзяття судом до уваги паперової копії оригіналу електронного доказу є процесуальним наслідком саме неподання учасником справи оригіналу електронного доказу на вимогу суду, якщо до цього в іншого учасника справи або в суду виникають сумніви щодо відповідності поданої паперової копії оригіналу), викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 23.09.2021 у справі № 910/17662/19 і в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23, з огляду на таке.
16. Відповідно до частин 2, 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
17. Згідно з частинами 1, 3- 5 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа. У разі створення електронного документа з використанням більш як одного електронного підпису та/або більш як однієї електронної печатки його створення завершується накладанням електронного підпису або електронної печатки останнім підписувачем чи створювачем електронної печатки відповідно до технології створення такого електронного документа. Суб`єкти електронного документообігу використовують електронні підписи та електронні печатки у випадках, встановлених законодавством, або за домовленістю між відповідними суб`єктами. 
Частинами 1, 4, 6 статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" передбачено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.
18. Відповідно до статті 12 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом підтвердження удосконаленого або кваліфікованого електронного підпису чи печатки, а в разі накладання на електронний документ електронного підпису чи печатки іншого виду - із застосуванням інших засобів і методів захисту інформації з дотриманням вимог законодавства у сфері захисту інформації. 
За змістом положень частин 1, 2 статті 14 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.
19. У пунктах 51, 52 постанови від 13.05.2026 у справі № 456/252/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.
20. Згідно з частиною 1 статті 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (частина 2 статті 96 ГПК України).
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (частина 3 статті 96 ГПК України).
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу (частина 4 статті 96 ГПК України).
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина 5 статті 96 ГПК України).
21. У пункті 8.33 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 викладено такий висновок щодо застосування норм статей 91, 96 ГПК України у подібних процесуальних правовідносинах: 
"…учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу".
22. У свою чергу у пункті 5.11 постанови від 23.09.2021 у справі № 910/17662/19 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду виснував, що чинним законодавством не визначено порядку засвідчення електронних доказів, зокрема поданих у паперових копіях, ураховуючи також те, що деякі з таких доказів (відео-, звукозаписи) не можуть бути відображені у паперовому виді. Водночас відповідно до частини 2 статті 97 ГПК України за клопотанням особи, яка надала суду оригінал електронного доказу на матеріальному носії, суд повертає такий матеріальний носій, на якому міститься оригінал доказу, цій особі після дослідження вказаного електронного доказу, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи, або після набрання чинності судовим рішенням, а в матеріалах справи залишається засвідчена суддею копія електронного доказу або витяг з нього. Отже, копії електронних доказів може засвідчувати безпосередньо суддя, але після дослідження оригіналу електронного доказу.
При цьому в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23 сформульовано висновок про те, що можливість перевірки судом достовірності, цілісності і незмінюваності електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи удосконаленого електронного підпису, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
23. Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з підпунктом "в" пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу. 
Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
24. Перевіряючи застосування судом апеляційної інстанції зазначених вище норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд звертає увагу на те, що, не врахувавши висновків щодо застосування положень статей 91, 96 ГПК України у подібних правовідносинах (у контексті того, що невзяття судом до уваги паперової копії оригіналу електронного доказу є процесуальним наслідком саме неподання учасником справи оригіналу електронного доказу на вимогу суду, якщо до цього в іншого учасника справи або в суду виникають сумніви щодо відповідності поданої паперової копії оригіналу), викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 23.09.2021 у справі № 910/17662/19 і в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23, усупереч вимогам статей 86, 236, 269, 282 ГПК України апеляційний суд узагалі не надав оцінки та не відхилив такі наведені в апеляційній скарзі доводи Орендодавця, які вочевидь мають суттєве значення для правильного вирішення цього спору:
1) додаткова угода № 2 укладена та підписана у місті Ірпені 06.08.2024, тоді як протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису вказує на підписання такого документа 21.08.2024;
2) до матеріалів справи долучено зазначену угоду як скан документа, тобто без самого ключа електронного цифрового підпису, яку неможливо перевірити як належний і допустимий доказ;
3) договір оренди від 21.09.2023 і додаткові угоди до нього не містять положень щодо можливості підписання додаткових угод та чи інших документів, що стосуються цього договору, із використанням електронного підпису.
25. Таким чином, як правильно зауважує скаржник, піддаючи в апеляційній скарзі сумніву відповідність поданої паперової сканованої копії додаткової угоди № 2 її оригіналу, апеляційний суд не дослідив надану відповідачем вказану скан-копію додаткової угоди № 2, якою строк договору № 21/09/2023-1 було продовжено із 31.12.2024 до 31.08.2026, та яка (скан-копія) не містить власноручного підпису Генерального директора ТОВ "Медіпромтек" Черепані М. В. і не є належним чином засвідченою (без самого ключа КЕП), що унеможливлює перевірку електронного документа на предмет його достовірності, цілісності та незмінюваності.
Колегія суддів наголошує, що істотне значення недосліджених апеляційним судом обставин зумовлене тим, що ймовірна відсутність підписання додаткової угоди № 2 усіма (трьома) уповноваженими посадовими особами сторін договору оренди від 21.09.2023 може свідчити про відсутність вчинення цієї додаткової угоди як правочину у письмовій формі чи із використанням КЕП (див. пункти 16- 19 цієї постанови), що в свою чергу не виключатиме існування обставин припинення вказаного договору станом на час звернення ТОВ "Медіпромтек" з позовом про виселення ТОВ "Біоглобал" зі спірного приміщення (19.08.2025).
26. Також Верховний Суд ураховує, що наведена Товариством в апеляційній скарзі обставина щодо вірогідного припинення договору № 21/09/2023-1 у зв`язку із закінченням строку його дії 31.12.2024 не є зміною підстав позову, оскільки не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин (аналогічний висновок викладено у пункті 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).
27. Крім того, всупереч вимогам статей 86, 236, 269, 282 ГПК України оскаржувана постанова не містить жодних вказівок апеляційного суду про те, чи отримувалася письмова згода сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, на використання електронного підпису при вчиненні додаткових угод до договору № 21/09/2023-1, як того вимагають положення частини 3 статті 207 ЦК України, зважаючи на аргументи позивача про відсутність відповідної письмової згоди безпосередньо в тексті договору оренди від 21.09.2023.
Тим більше, що скаржник зазначає про залишення поза увагою судів факту укладення договору оренди від 21.09.2023 у простій письмовій формі, а отже, у силу пункту 10.1 цього договору всі додаткові угоди до нього мають укладатися у тій самій формі.
28. Наведене в сукупності свідчить про неповне з`ясування саме апеляційним судом фактичних обставин справи, що, в свою чергу, свідчить про необхідність скасування оскаржуваної постанови та передачі справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки згідно з частиною 4 статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
29. При цьому відсутність підстав для скасування рішення місцевого господарського суду та передачі справи на новий розгляд до вказаного суду зумовлена необхідністю дотримання принципів змагальності сторін і диспозитивності господарського судочинства, закріплених статтями 13, 14 ГПК України, оскільки відповідні доводи (у частині непідписання додаткової угоди № 2) позивач навів лише при поданні апеляційної скарги і жодних письмових доповнень чи пояснень з цього приводу до суду першої інстанції не надавав. 
30. Водночас при новому розгляді справи апеляційному суду слід перевірити аргументи скаржника про встановлення судами попередніх інстанцій обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимого доказу - належним чином не засвідченої копії додаткової угоди № 2, яка (копія) не містить підпису Генерального директора ТОВ "Медіпромтек" Черепані М. В., а оригінал вказаної додаткової угоди відсутній у позивача та відповідача, як наслідок, суди всупереч нормам статей 76- 79, 96, 236 ГПК України не дослідили факт належного укладання додаткової угоди № 2, якою строк дії договору № 21/09/2023-1 було продовжено із 31.12.2024 до 31.08.2026.
31. Крім того, Верховний Суд погоджується з твердженням скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норми частини 3 статті 92 ЦК України у подібних правовідносинах (у контексті встановлення цієї нормою спростовної презумпції повноцінності всіх дій директора у правовідносинах з третіми особами, яка полягає у тому, що для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, навіть якщо відповідні обмеження й існували на момент укладення договору), викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2025 у справі № 914/768/22, унаслідок чого апеляційний суд усупереч вимог статті 237 ЦК України та статей 16, 60, 61 ГПК України не допустив до участі в розгляді справи представника ТОВ "Медіпромтек" - адвоката Гасанова Ілгара Джаліл Огли, повноваження якого підтверджуються договором про надання правової/правничої допомоги від 15.01.2026, укладеним із Генеральним директором Товариства, який (договір) не визнано недійсним, і належно оформленого ордеру (за відсутності у ньому застережень щодо обмеження прав адвоката щодо вчинення процесуальних дій).
32. Адже, по-перше, відповідно до частини 4 статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Отже, ордер, який видано відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинне процесуальне законодавство не вимагає (схожий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № П/9901/736/18).
33. По-друге, у пунктах 185- 187 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2025 у справі № 914/768/22 сформульовано такі правові висновки:
"185. Посилання в договорі на те, що особа діє на підставі статуту, не можна беззастережно ототожнювати з тим, що третя особа - контрагент ознайомилася зі статутом. Це посилання не презюмує, що третя особа ознайомлена зі статутом, та не покладає на неї в будь-якому разі обов`язки ознайомлюватися з ним. Питання про те, чи слід вважати особу такою, що знала чи мала знати про перешкоди законному укладенню договору, має вирішувати суд у конкретній справі залежно від її обставин та природи договору.
186. Покладення на юридичну особу обов`язку внесення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу, в тому числі інформацію щодо обмеження повноважень керівника юридичної особи, які визначені установчими документами, створює презумпцію достовірності внесених до Єдиного державного реєстру відомостей з метою використання їх, зокрема, під час здійснення господарської діяльності та в межах господарських правовідносин.
187. Ознайомлення контрагента юридичної особи з інформацією з Єдиного державного реєстру про цю юридичну особу, зокрема стосовно обсягу повноважень директора, можна вважати проявом розумної обачності в контексті з`ясування повноважень керівника юридичної особи на представництво її інтересів. Негативні наслідки, спричинені неповідомленням/неповним повідомленням державного реєстратора про наявні обмеження повноважень посадових осіб (органів управління) заявника, а також відображенням у Єдиному державному реєстрі недостовірних (неповних) відомостей про юридичну особу, покладаються на юридичну особу та не можуть покладатися на її контрагента".
34. Ураховуючи зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів звертає увагу на те, що із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань убачається, що керівником ТОВ "Медіпромтек" зазначено Черепаню М. В. без вказівки щодо обмеження його повноважень, а представником, тобто не співкерівником визначено Волошка І. І., що виключає покладання на адвоката Гасанова Ілгара Джаліл Огли як сторону договору про надання правової/правничої допомоги від 15.01.2026 негативних наслідків, спричинених неповідомленням/неповним повідомленням державного реєстратора про наявні обмеження повноважень посадових осіб (органів управління) позивача, а також відображенням у Єдиному державному реєстрі недостовірних (неповних) відомостей про Товариство як юридичну особу.
35. Наведеним спростовується висновок апеляційного суду про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів на підтвердження повноважень адвоката Гасанова Ілгара Джаліл Огли як представника позивача з огляду на підписання договору про надання правової/правничої допомоги від 15.01.2026 виключно Генеральним директором ТОВ "Медіпромтек", що суперечить пункту 54 Статуту Товариства, а тому ордер, який видано на підставі такого договору, не може бути належним і допустимим доказом наявності у адвоката Гасанова Ілгара Джаліл Огли повноважень на представництво інтересів позивача у межах цієї справи.
Тим більше, що в матеріалах справи відсутня копія договору про надання правової/правничої допомоги від 15.01.2026, на підставі якого адвокату Гасанову Ілгару Джаліл Огли видавався ордер від 01.02.2026 серії АХ № 1320059.
36. Разом із тим колегія суддів відхиляє доводи скаржника про припинення договору оренди від 21.09.2023 у зв`язку із надісланням 26.09.2024 Орендодавцем Орендарю повідомлення № 1 про одностороннє розірвання цього договору № 21/09/2023-1 на підставі статті 782 ЦК України у зв`язку з несплатою орендних платежів, позаяк суди попередніх інстанцій, врахувавши встановлену рішенням Господарського суду Київської області від 09.04.2025 у справі № 911/3085/24 (між тими самими сторонами) преюдиціальну обставину непідписання повідомлення № 1 як одностороннього правочину спільно обома уповноваженими посадовими особами виконавчого органу ТОВ "Медіпромтек", дійшли обгрунтованого висновку про те, що оскільки надіслане Товариством повідомлення № 1 було підписано самостійно виключно Генеральним директором ТОВ "Медіпромтек" Черепанею М. В. без обов`язкового спільного підпису Директора Волошка І. І., що прямо суперечить положенням пунктів 48, 49, 53- 55 Статуту Товариства та вимогам статей 98, 99, 207 ЦК України та статті 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", то вказане повідомлення не створює юридичних наслідків і не породжує припинення договірних відносин сторін, а тому договір оренди від 21.09.2023 залишається чинним і користування відповідачем спірним приміщенням здійснюється на правових підставах.
Крім того, скаржник вказані доводи не обґрунтовує наявністю жодної із підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-4 частини 2 статті 287 ГПК України.
37. Ураховуючи викладене вище, суд касаційної інстанції вважає, що оскаржувана постанова не відповідає положенням статей 86, 236, 269, 282 ГПК України, оскільки ухвалена без дослідження всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, без урахування правових позицій Верховного Суду в подібних правовідносинах.
38.. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.
39. Отже, зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, отримала підтвердження під час касаційного провадження, оскільки суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду не відповідно, а всупереч висновкам, викладеним у постанові у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2025 у справі № 914/768/22, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 23.09.2021 у справі № 910/17662/19 і в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 758/14925/23, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувану постанову - скасувати, а справу - направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
40. Із наведених раніше мотивів Верховний Суд частково відхиляє доводи відповідача (у частині, що стосуються оскаржуваної постанови), викладені у відзиві на касаційну скаргу.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
41. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
42. Згідно з частинами 4, 5 статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. Висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
43. За наведених обставин висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову не відповідає положенням статей 86, 236, 269, 282 ГПК України, позаяк, надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам із урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про необґрунтованість позову.
44. Оскільки зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, отримала підтвердження під час касаційного провадження, то касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувану постанову - скасувати, а справу - передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, яким було допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
45. Під час нового розгляду справи апеляційному господарському суду слід врахувати наведене, дослідити та об`єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та залежно від встановленого ухвалити обґрунтоване і законне судове рішення.
Розподіл судових витрат
46. З огляду на те, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а справа - передачі на новий апеляційний розгляд, колегія суддів зазначає, що з урахуванням положень статті 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі, в тому числі витрат на оплату послуг адвоката та судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіпромтек" задовольнити частково.
Постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.04.2026 у справі № 911/2644/25 скасувати. 
Справу № 911/2644/25 передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Ю. Я. Чумак
Судді Т. Б. Дроботова 
Н. О. Багай